8. Vinteren 



251 



luftførende; i den tusindaarige Eg er der Celler, som maaske er 

 dannet for 1000 Aar siden og forlængst døde, og ganske nyfødte 

 Celler. De gamle, længst forveddede og døde Celler trues ikke af 

 Vinterens lave Varmegrader; de unge derimod, som er tyndvæggede, 

 og vandrige, fulde af Protoplasma og Cellesaft, er udsatte for Øde- 

 læggelse. 



Det er jo en almindelig fysiologisk Kendsgerning, at jo mere vand- 

 fattig en Plantedel eller et Plantevæv er, desto lettere udholder den 

 alle yderlige Varmegrader; derfor er det en nyttig Foranstaltning, 

 at Plantefrøene er vandfattige og af den Grund kan taale saavel 

 Polarlandenes uhyre Kuldegrader, endog gennem mange Aar, som 

 den hede Ørkenbund, uden at tage nogensomhelst Skade. Forsøg har 

 vist, at Frø og Sporer i 5 Dage har taalt -r- 200°. Enaarige Plan- 

 ters Værn mod Vinterens Kulde er netop Frøenes Frosthaardhed. 

 De mange unge Celler derimod kan forfryse, dø »Kuldedøden«; selv 

 naar Planten er i »Hvile«, vil de kunne lide. Naar et saftigt, tynd- 

 vægget Plantevæv fryser ved Varmegrader under Nul, ser man i 

 mange Tilfælde, at Iskrystaller danner sig, enten (sjældnere) inde i 

 Cellerne eller udenfor disse i Mellemgangene mellem Cellerne, idet 

 nemlig Vandet inde i Cellernes Protoplasma og Cellesaft træder ind 

 i Mellemgangen og her fryser. Idet Vandet fortrænger den Luft, 

 der var i Mellemgangene, bliver Vævene, f. Ex. i Bladene, mere klare 

 og gennemsigtige. Celleindholdet bliver ved Krystaldannelsen mere kon- 

 centreret, der trækkes Vand ud af det, og dette anser f. Ex. Molisch 

 for Aarsag til Døden. Efter andres Mening er Aarsagen den , at 

 Optøningen er gaaet for hurtig til, at Vandet igen har kunnet træde 

 ind i Cellerne, hvis Vægge vel for øvrigt ofte er faldet noget sam- 

 men. Isdannelse er i hvert Fald en Fare. Hindres den, kan Planten 

 taale højere Kuldegrader. Men Erfaring lærer, at tropiske Planter 

 ofte dræbes af lave Varmegrader over Nul, hvorved ingen Isdan- 

 nelse har kunnet finde Sted 1 ; Plasmahinden i Cellen og Celleindholdet 

 maa da alligevel have lidt Skade, — hvilken, er næppe klaret endnu. 

 Undersøgelser af Mol is ch har vist, at det kan være ligegyldigt, om 

 Optøningen sker langsomt eller hurtigt. Sagen trænger til fornyet 

 Undersøgelse. 



Planterne har forskellige Værn mod stærk Kulde. Et saadant er, 

 at Cellernes Indhold er af den Art, at det slet ikke lader sig paa- 

 virke af Kulden; saadanne Arter er »konstitutionelt frosthaarde«. 



1 Det er velbekendt, at Graden af Følsomhed for Frost er meget forskellig 

 hos vore Planter; der kan herom hen v jses bl. a. til en Række Optegnelser af 

 Botan. Gartner Å. Lange om Vinterne 1908—09 og 1911 — 12, i Gartnertidende 

 1909, No. 14, 15. Se ogsaa „ Naturens Verden" 1917, 1: 319 



