252 



8. Vinteren 



Dette er Tilfældet med Mosser og Laver til alle Aarets Tider, med 

 Frø og* Sporer, og ogsaa hos andre Planter findes slige Værn; f. Ex. 

 hos den røde Snealge, der lever paa Snemarkerne i Polarlandene og 

 Højbjærge. Kjellman iagttog paa Sibiriens Nordkyst en Kokleare, 

 der begyndte at blomstre om Efteraaret, stod udækket Vinteren over 

 i stærk Kulde (paa over ~ 46°), og næste Vaar gladelig fortsatte 

 sin Blomstring. Der vokser Lærkeskove ved Nord-Asiens Kuldepol, 

 ved Werchojansk, hvor Januar har en Middeltemperatur af sf- 49°, 

 og hvor Kulden kan stige til -~ 62. Jost angiver i sin Plantefysiologi, 

 at der her i Europa er mange Urter, saasom Fuglegræs, Brandbæger 

 o. a., der Gang paa Gang kan udsættes for fuldstændig Gennemfrys- 

 ning og Optøning uden at lide (se ogsaa foran S. 238). Ogsaa hos 

 os findes Blomsterplanter, hvis grønne Blade kan taale stærk Kulde 

 uden Skade, Rugplanter f. Ex. -f- 15°, og naar Bugen lider ved 

 Barfrost, er det utvivlsomt altid Kulde i Forbindelse med tør Blæst, 

 der er Aarsagen. Ogsaa f. Ex. Bellis er frosthaard. 



Farligt for alle er imidlertid en skiftevis Opvarmning og Frysning, 

 saaledes som det kan ske paa de mod Morgensolen vendte Skud, 

 især naar Jorden samtidig er for kold til, at Vandtabet kan erstattes. 

 Derfor binder vi om Efteraaret Halm, Maatter ell. lign. om vore høj- 

 stammede Boser; de beskyttes da bedre mod Solvarmen. Efter Göp- 

 pert kan Enaarig Rapgræs (Poa annua) taale en Kulde af indtil 



15°, men dræbes allerede ved -f- 7°, naar den i et Par Uger har 

 staaet i Væksthus med + 12 — 15°. 



Det synes, at Koncentration af Cellesaften ved kemiske Mid- 

 ler er et meget virksomt Værn mod Kuldedød, og et Middel, som 

 vore Træer og mange Urter paa mærkelig Maade benytter sig af. 

 Garvestof er jo almindeligt i mange Planter baade i Stængler og 

 Blade; en god Fremstilliug af dets Forekomst m. in. findes hos O. G. 

 Petersen (08: 166). Jeg har i sin Tid (1884: 97—101) udtalt den 

 Tanke, at Garvestolfet i mange Blades Overhud, navnlig paa Over- 

 siden, værner mod stærk Fordampning; jeg fandt meget mere af 

 det i Vinterens Blade end i Sommerens. Men endnu ved man intet 

 sikkert om dets fysiologiske Betydning. Fedt og Sukker synes 

 at være almindelig anvendte Midler mod stærk Kuldes skadelige 

 Indvirkninger; Sukkeret forhøjer navnlig Koncentrationen af Celle- 

 saften. Om Efteraaret, for Løvtræernes Vedkommende straks efter 

 LøvfaMet, staar Træernes forskellige Væv i Bark, Ved, Marv og 

 Stammer, Grene og Rødder fulde af Oplagsnæring, navnlig Stivelse, 

 til Brug i den kommende Vaartid. Dette varer omtrent til noget 

 ind i November. S. 231, hvor de »fænologiske Aarstider«, som vi 

 maaske kan tale om her i Danmark, kortelig karakteriseredes, er der 



