254 



8. Vinteren 



nye Blade og andre Plantedele. De to Stivelsemaxima ligger alt- 

 saa ved Løvfaldstid og lige før Løvspringet. 



Naturligvis er disse Omdannelsesprocesser i Ved-Planternes Indre 

 i høj Grad afhængige af Vejrliget og af Breddegraden; Stockholm 

 f. Ex., afviger fra Mellemeuropa, og fra Troperne kendes de ikke. 

 Periodicitet i Klimaet er nødvendig. 



At den fysiske Aarsag til disse Omdannelser navnlig maa søges 

 i Varmeforholdene, kan vises ved Forsøg med smaa Grenstykker, 

 som man skiftevis opvarmer og atkøler; i Kulde forsvinder Stivelsen, 

 i Varme vender den tilbage. I øvrigt er Sammenhængen med Fed- 

 tets Omdannelse ifølge Niklewski ikke helt enkel og opklaret; 

 denne Omdannelse skal ikke umiddelbart paavirkes af Varmegraden, 

 saaledes som Stivelsen, naar den omdannes til Sukker. 



Ogsaa i Rødderne foregaar disse Omdannelser om end i ringere 

 Grad (OGP. 1898: 53). Stivelsen i Rodbarken forsvinder gennem- 

 gaaende ikke om Vinteren, men ved Løvspringet gaar det straks 

 stærkere ud over den end over Stivelsen i Stammen. 



At disse kemiske Processer er til Nytte for Plantens Liv, 

 kan ikke betvivles, og denne Nytte kan næppe være nogen anden end 

 at gøre de periferiske Dele af Stammen mindre udsatte for Ødelæg- 

 gelse ved Vinterens lave Varmegrader. Forholdet skal være dette, 

 at idet Celleindholdet bliver rigere paa Fedt og Sukker, forandres 

 det saaledes, at Isdannelse vanskeligere kan finde Sted. Winkler 

 fandt (1913) ved Forsøg med Grene af Naale- og Løvtræer, at de 

 taaler omtr. dobbelt saa stærk Kulde om Vinteren som om Sommeren, 

 f. Ex. -i- 20° om Vinteren, men kun 8 — 10° om Sommeren. Mod- 

 standsevnen stiger fra Oktob. og Novbr. og synker i Marts— April, 

 hvilket formentlig skyldes Sukkerets større Mængde om Vinteren. 

 Forøvrigt har Maxi mow vist, at ikke blot Sukkeret, men en hel 

 Del Salte kan beskytte mod Kulde. I god Sammenhæng med denne 

 Forklaring staar da ogsaa den Kendsgerning, at det er »Fedttræer«, 

 der gaar længst mod Nord. 



Allerede 1882 paaviste Russow i Dorpat, at Stivelsen forsvinder 

 fra Barken af visse Træer; 1890 og 1891 meddelte Surot, Alfr. 

 Fischer og Mer uafhængig af hverandre fyldigere Oplysninger, og 

 Fischer foretog den nævnte Adskillelse af Stivelse- og Fedttræer. 

 Senere har mange andre syslet med Spørgsmaalet om Cellesaftens 

 Koncentration og dens Betydning som Værn mod Forfrysning. Hos 

 os har O. G. Petersen 1896 gjort værdifulde Undersøgelser over 

 Fedt- og Stivelsedannelsens Perioder. Han fandt, at af vore inden- 

 landske Træer er 2 /3 Stivelsetræer, 1 /s Fedttræer. 



Ogsaa i fleraarige Urter har man paavist tilsvarende Omdan- 



