256 



8. Vinteren 



syren synes ofte at være Betingelse for Dannelse af Anthokyan; 

 røde Blade har megen Garvesyre. 



En Maade, hvorpaa Frost kan gere Vedplanterne Fortræd, er 

 ved Dannelsen af F rost spalter. De opstaar ved en pludselig stærk 

 Afkøling i de j^dre Lag af Træstammerne, og er radialt gaaende; 

 Faren ligger især deri, at de kan blive Udgangspunkter for Øde- 

 læggelse ved Udtørring og ved Snylteangreb. Herom er der en stor 

 forstlig Literatur 1 . 



Planternes indre, kemiske Værn mod Forfrysning synes saaledes 

 at være de allervigtigste; mindre Betydning har sikkert de anato- 

 miske og morfologiske, saadanne som Kork, Knopskæl, Dækhaar, tyk 

 Hud og anden Xeromorfi, thi de vil kun for en kort Tid formaa at 

 holde Kulden ude. Meget mere betydningsfulde maa disse være over- 

 for en anden stor Fare, nemlig: Udtørring ved Fordampning. 



3. Fordampning. Den tredie store Fare, som Vedplanterne er 

 udsatte for om Vinteren, er for stærk Fordampning ved Blæst i For- 

 bindelse med kold Jord; herom er allerede talt S. 219. At Træer 

 kan lide om Vinteren ved disse Faktorer, ses tydelig bl. a. af Kihl- 

 mans Erfaringer i Lapland; alle Grene af Træer, f. Ex. Rødgran, 

 der her rager op over Snelaget, bliver mere eller mindre skadede, 

 hvorved mærkelige Former fremkommer. Jorden har nemlig været 

 frossen eller dog for kold til, at Rødderne har kunnet optage Vand, 

 men Fordampningen har fundet Sted trods de Værn, som Planterne 

 har imod den. Det er ogsaa en gammel Kendsgerning, at Vandind- 

 holdet i Træer formindskes mere eller mindre stærkt ved koldt Vin- 

 tervejr. 



Naar Grene af vore Vedplanter »fryser bort« om Vinteren i 

 større eller mindre Udstrækning, er det vist oftest ikke Frosten, men 

 Fordampningen, der har dræbt dem. Børgesens Billede af en Løn 

 (Acer pseudoplatanus) i Thorshavn 2 , hvis yderste Grene for en Del 

 er døde om Vinteren, viser vistnok et Træ, hvis Grene er blevne 

 ved at vokse i det milde Øklima til langt ud paa Efteraaret, og der- 

 efter er det umodne, vandrige Ved dræbt af Blæsten. I den strænge 

 Vinter 1916 — 17 led Thuja og Chamæcyparis stærkt og stod næste 

 Sommer med talrige brune Grene; men disse Arter med deres halvt 



1 Henvises kan bh a. til A. Oppermann „Træ" 1912: 65; Caspary i Bot. Ztg. 1885, 

 1887; Göppert 1883; Rob. Keller, Biol. Gentraibl. 18; Molisch („Erfrieren") ; Rostrups 

 Plantepatologi; Sorauer. Gartenzeitung 1882 og Handbuch der Pflanzenkrankheiten 

 samt Artikler i Tubeufs Zeitschr. f. Land- u. Forstwissenschaft. 



2 Botany of the Færøes S. 1030. 



