278 



10. Midvaaren 



saa smaablomstrede og lidet iøjnefaldende som Vedbendbladet Æren- 

 pris og Fuglegræs. 



Kleistogame Blomster (d. e. tvekønnede Blomster som, uden at 

 lukke sig op, bestøver sig selv) findes især hos Martsviol og andre 

 Violer, samt hos Skovsyre. 



Det er ejendommeligt for Vaarplanterne, at de mangler Duft. 

 naar undtages Martsviol og Kodriver. 



Skovens Vaarblomster danner en interessant Gruppe af Urter 

 indenfor Skovfloraen, i Modsætning til de andre, hvis Blomstring ligger 

 senere (Sommerblomsterne); særlig gælder dette de Arter, som blom- 

 strer tidligst og snart forsvinder fuldstændig fra Skovbunden, naar 

 Træernes Skygge bliver for stærk; de har derpaa en nogle Maane- 

 ders S o mm er søvn, før Knopperne begynder at vokse paa ny, og nye 

 Rødder dannes. At de kan blomstre saa tidligt, beror paa, 1) at 

 deres Blomsteranlæg naaer meget vidt allerede det foregaaende Efter- 

 aar, og 2) paa, at de har Underjords-Organer med Oplagsnæring, 

 særlig Mellemstokke, Knolde, Løg eller Rodstokke eller næringsrige 

 Jordudløbere. Hertil hører de mest udprægede Vaarblomster saasom 

 Hvid- og Gul-Simmer, Vorterod, Arterne af Lærkespore, Gøgeurterne, 

 Guldstjernerne, Desmerurt o. fl., i alt en 14 Arter, og fra Haverne 

 kan vi hertil føje Krokus, Vinterblomme, Vintergæk, Leucojum Ver- 

 num, Lilium-Arter og flere andre Løgplanter. 



Særlig disse tidlig blomstrende Arter med Sommersøvn har vakt 

 Spørgsmaalet om, fra hvilke Egne de er komne til os. Af de For- 

 fattere, der har behandlet dette Spørgsmaal, kan især henvises til 

 Svenskerne Fr. Areschoug og Kjellman. Den sidste kommer i en 

 lille Afhandling (1895), hvori han omtaler ogsaa andre Vaarplanter 

 end Skovbundens Urter, til følgende Resultater. Nordens Vaarplanter 

 i videste Forstand har ikke alle egentlig hjemme i Norden, de maa 

 have deres Udviklingscentra andensteds, nemlig der, hvor de Planter 

 vokser, der i Livsløb ligner vore nordiske, men som lever i Overens- 

 stemmelse med særegne givne Kaar, og han finder, at dette passer paa 

 dels Polarplanterne og Højfjældsplanterne, der saa godt som alle for- 

 tjener Navn af Vaarplanter, dels paa Steppeplanterne i Sydøst-Europa 

 og tilgrænsende Dele af Asien, hvor der ogsaa paa Grund af Vegeta- 

 tionstidens Korthed findes en Fordeling af Skuddenes Udvikling paa 

 mindst to efter hinanden følgende Aar. I disse to Landomraader 

 mener han, at i det mindste Hovedmassen af vore Vaarplanter har 

 deres Hjem. 



Der synes mig at være en vis Sandsynlighed for, at Skovenes 

 Løg- og Knoldplanter for en væsentlig Del stammer fra Steppe- 

 landene i Sydøst, thi der træfter vi deres nære Slægtninge eller endog 



