13. Skovklimaet 



313 



man derved faaet et værdifuldt Middel til Maaling af den, selv om 

 det har sine Mangler, idet væsentlig kun en vis Del af Lysstraalerne 

 kan maales, nemlig de blaa og violette ; Bladgrøntet absorberer nemlig 

 især de røde og gule Straaler; Lysets Kvalitet forandres saaledes. 



Der foreligger nu i Literaturen en stor Mængde Lysmaalinger fra 

 Skovene, i nordisk Literatur navnlig Hesselman (1904), Boysen 

 Jensen (1910) og J. Briiel; jeg selv har kun en Del spredte Iagt- 

 tagelser over det Lys, der træffer Skovbunden. Lysstyrken og dermed 

 Assimilationsevnen er meget forskellig i de forskellige Slags Skove 

 og til de forskellige Aarstider. 



Hesselman har ogsaa gjort nogle Undersøgelser i Danmark, 

 nemlig i Bøgeskov ved Hvalsø, i Slutningen af Maj og Begyndelsen 

 af Juni 1903. Medens Exemplarer af Kodriver (Primula elatior), 

 Tveskægget Ærenpris (Veronica chamaedrys), Gærde -Vikke (Vicia 

 sepium) og Druemunke (Actæa spicata) havde dannet rigelig Stivelse 

 paa solaabne Steder, var de, der voksede i Bøgenes Skygge, helt 

 eller næsten helt blottede for Stivelse. Ogsaa Skovmærke havde i 

 Skyggen betydelig mindre Assimilationsenergi end paa lysaabne Steder, 

 og paa stærkere beskyggede Steder var Planterne næsten stivelsefrie. 

 Tager Lysstyrken af, synker Assimilationsenergien, og det ogsaa hos 

 meget udprægede Skyggeplanter. »Med Uddannelsen af Skyggebladene 

 til bedre Udnyttelse af det svagere Lys følger imidlertid ogsaa en 

 større Følsomhed for stærkt Lys« ; derfor bliver Bladene af mange 

 Skyggeplanter blege og gule og indeholder mindre Bladgrønt om 

 Sommeren i Sollys end de tilsvarende Skyggeformer; Bregners og 

 andre Skyggeplanters Blade gulnes, naar Skoven fældes. Skovsyren 

 synes at søge Værn mod det stærkere Lys ved at sænke sine Smaa- 

 blade, saa de bliver næsten lodret stillede. Ødelæggelsen af Blad- 

 grøntet kan føre til, at Assimilationen helt standser. 



Et vist Minimum af Lys kræves, forskelligt for hver Art, for at 

 den kan trives, d. e. assimilere. Mest skyggetaalende er f. Ex. Skov- 

 syre, Hvid-Simmer, Bingelurt, Skovmærke, Tandrod (Dentaria bulbifera), 

 Flitteraks, Skov-Rapgræs og andre Græsser, samt de fleste Bregner. 

 Lyset kan i mange Skove være saa svagt, at Bunden er helt eller 

 næsten helt blottet for bladgrøntførende Planter, f. Ex. i mange Gran- 

 og Bøgeskove. Rødgran er efter Boysen Jensen vort stærkest 

 skyggende Træ; han angiver Lysstyrken i sluttede Bevoksninger til 

 1,02% af den i det frie Dagslys, og Jorden er her aldeles blottet 

 for Plantevækst; paa Stammerne findes undertiden vantrevne Lavarter. 

 I unge Bøgebevoksninger kan Lysstyrken gaa ned til 0,2 °/o, oftest 

 dog 0,7, og ogsaa i saadanne er Bunden blottet for Plantevækst. Efter- 

 haanden som Bevoksningen bliver ældre, stiger Lysstyrken; i gamle, 



