318 



13. Skovklimaet 



disse af Kraus kender jeg ikke. At der inde i en Skov og i Læ af 

 en Skov kan være vindstille, medens vi hører Stormen suse oppe i 

 Trætoppene, har vi sikkert alle erfaret ; vel ogsaa, at jo tættere Skoven 

 er, desto mere stille vil der kunne være i den. At der ogsaa tæt 

 udenfor en Skov i Læsiden kan være vindstille, er ogsaa let at be- 

 mærke, men i en ikke stor Afstand fra Skoven vil dog Vinden be- 

 mærkes; det angives, at paa Læsiden mærkes Vinden først omtr. 100 m 

 fra Skoven, men denne Aistand forandres vel ved mange stedlige 

 Forhold, bl. a. Skovens Tæthed og Højde. 



Disse rolige Forhold i Skovens Indre maa nødvendigvis sætte deres 

 Præg paa Skovbundens Planter; mekaniske Væv til Plantedelenes 

 Afstivning bliver mindre nødvendige, og Skovbunden kan derfor bære 

 høje, svagstænglede Planter, som næppe vilde kunne trives uden for 

 Skoven ; en Art som Spring-Balsamin med de klare og skøre Stængler 

 er en udpræget Skovbundsplante, og det samme gælder for Arter som 

 Skov-Fladstjerne, Steffensurt, mange Orkideer o. a. 



Herved maa ogsaa erindres, at den lavere Plantevækst ikke er 

 nær saa meget udsat for Blæst som den høje; Vinden tager af nedad 

 mod Jorden. Kraus har her bekræftet de af andre, f. Ex. Wiesner 

 gjorte Iagttagelser. I et tæt Plantesamfund vil der dybest nede findes 

 et Lag af rolig Luft, som beskytter Jordoverfladen mod Vinden. Nøj- 

 agtige Maalinger af Yapp i England, Transeau og Fuller og andre 

 i Nordamerika har vist, at i Overensstemmelse hermed er Fordamp- 

 ningen forskellig i Plantevækstens forskellige Højder. 



At Vinden gør sig saa lidet gældende i Skovens Indre, maa værne 

 saavel Luftens som Jordens Fugtighed mod at formindskes; Bunden 

 udtørres ikke saa let. 



Regnen. Jordens og Luftens Fugtighed. Ogsaa i Henseende 

 til disse Faktorer forholder Skoven sig afvigende fra Friland. 



Træerne holder meget Vand tilbage paa deres Grene og Blade; 

 dette gaar bort ved Fordampning og kommer saaledes ikke ned i 

 Jorden. Svag Regn gaar endog helt tabt. Dog kan en Del af det 

 Vand, der opfanges af Kronen, naa ned til Jorden i Form af Dryp 

 fra Bladene (»det regner to Gange i Skoven«). Naaletræerne holder 

 mere tilbage end Løvtræerne. Ebermayer angiver, at i en normal, 

 sluttet Skov holdes gennemsnitlig omtr. V* af Nedbøren tilbage og 

 gaar bort ved Fordampning, men noget heraf løber dog ned ad Træ- 

 stammerne (se S. 319 og Fig. 174), og at saaledes dog 70—80 % af 

 hele Nedbøren naaer ned til Skovbunden. Hvad der modvirker Tabet 

 er, at Vinden er saa svag i Skoven; Regnen blæses ikke bort. At 

 Vandet med forskellig Lethed løber ned ad Grene og Stammer er 



