320 13, Skovklimaet 



Fordampning, og Vandet løber hurtig bort fra Overfladen. Mange 

 sørgelige Erfaringer viser, at tages Skoven bort, strømmer Vandet 

 hurtig ned ad Bjergsiderne, bortskyller Muld og andre løse Masser, 

 bringer Floderne i Lavlandet til stige langt over deres Bredder og 

 foraarsage Ødelæggelser. 



Er Skovbunden en porøs Muld, har den altsaa altid en vis Fug- 

 tighed, der er gavnlig for Plantevæksten, især naar Skoven ikke er 

 særlig lysaaben, thi i en saadan kan Fugtigheden lettere gaa bort. 

 Muld siges iøvrigt at kunne fortætte Vanddamp. 



Det er kun Bundens øverste Lag, der holder sig fugtigt; dybere 

 nede er den mindre fugtig, fordi Fugtigheden optages af Trærødderne 

 og fordamper gennem Kronerne. Trævækst udtørrer Jorden; man 

 ser ofte, at Bundvegetationen er fattigere under kraftige Træer end 

 uden om dem, og at forskellige Planter, endog smaa Buske, kan lide, 

 selv om de har Lys nok til deres Assimilation. 



Wiesner skelner mellem ombrofile og ombrofobe Planter. 

 De første har Blade, der let vædes af draabeflydende Vand og ikke 

 tager Skade af langvarig Kegn ; enVanddraabe flyder hurtig ud over 

 deres Overflade og fordamper, saa at Bladene snart bliver tørre. I 

 nogle Tilfælde har Bladene ogsaa »Drypspidser« 1 . De ombrofobe 

 (»regnskyende«) har de modsatte Egenskaber, de taaler ikke megen 

 Regn, men de har ofte Beskyttelsesmidler mod Faren, Bladene vædes 

 nemlig ikke let, Draaberne bliver hængende, funklende i Lyset; ofte 

 skyldes dette et tyndt Voksovertræk. 



En stor Del af vore Vedplanters og Skovurters Blade vædes let af stærk 

 Regn, efter mine Iagttagelser følgende: Ægopodium, Acer, Adoxa, Alnus 

 glutinosa, Anthriscus silvestris, Asperula, Betula, Brachypodium silvaticum. 

 Carpinus, Chrysosplenium oppositifolium , Gircæa lutetiana, Convallaria, 

 Crataegus, Deschampsia cæspitosa, Fagus, Fraxinus, Hieracium, Hordeum 

 silvaticum, Majanthemum, Melica. Mercurialis perennis, Plantago major, Pri- 

 mula officinalis, Quercus (svagt) ; Rubus idæus (Oversiden), Sanicula europæa, 

 Ulmus, Urtica dioeca, Vaccinium myrtillus. Wiesner betegner vore fleste 

 stedsegrønne Vedplanter som ombrofile ; de kan taale Regn i mange Maaneder. 



»Drypspids« har f. Ex. Vortebirk; i Regnvejr ser man Vand 

 klæbe ved Bladenes Overside, samle sig, naar det er i større Mængde, 

 og dryppe ned fra den lange Spids af de nedad vendte Bladplader. 



Ombrofobe er aabenbart langt færre, saasom Springbalsamin, Skov- 

 syre, Tagrør og en Del fremmede Havebuske. Springbalsamin f. Ex. 

 skyder Vandet af sig paa begge Flader, kun enkelte Draaber ses. Flad- 

 stierne (Stellaria holostea) fastholder i Begyndelsen slet ikke de fal- 

 dende Regndraaber, men til sidst hænger Vandet ved, og saaledes gaar 

 det ogsaa andre. Det er nyttigt, at Vandet hurtigt løber bort, for at 



1 Warmings Alm. Bot. S. 54. 



