13. Skovklimaet 



321 



Spalteaabningerne ikke skal tilstoppes og Fordampningen hæmmes, 

 hvis de findes paa Oversiden; de er dog vel næsten altid fortrinsvis 

 paa Undersiden. Sagen fortjener en mere indgaaende Undersøgelse. 



Luftfugtigheden. Det er let at forstaa, at den dæmpede Be- 

 lysning og Varme, de svagere Vindforhold og Eegnens Optagelse i 

 Jorden, hvis Bund holder sig fugtig, maa foraarsage en svagere 

 Fordampning og en større relativ Fugtighedsgrad inde i Skoven 

 end udenfor. De store Bladplader paa Skovbundens Urter tjener da 

 til at modarbejde Ulempen heraf. Vi synes at fornemme denne større 

 Luftfugtighed, naar vi færdes i Skoven, men talmæssig godtgjort for 

 vore Skoves Vedkommende er den vel endnu ikke. Fra andre Steder 

 kendes Maalinger, som viser den; særlig kan henvises til Kraus (1911), 

 der opstiller følgende Sætninger: Inden for Planten selv, i tæt Blad- 

 værk, er den relative Luftfugtighed højere end udenfor. »Det lader 

 sig eftervise, at med stigende Fugtighed i Jordbunden har ogsaa den 

 over den staaende Luft højere Procentholdighed af Vanddampe.« 

 Jordbundens Kornstørrelse spiller ogsaa her en Rolle. Ogsaa Ham- 

 berg udtaler, at under Træerne er Luftfugtigheden nogle Procent 

 større end paa aaben Mark. 



Efter Ebermayer fordampede en fri Vandflade i Skov gennem- 

 snitlig om Aaret 64% mindre end paa Friland, og han angiver, at 

 Fordampningen i Skov om Sommeren er næsten 3 Gange mindre 

 end paa aaben Mark. Dens Størrelse afhænger dog mindre af Skov- 

 luftens Varme end af Vinden. 



Der foreligger næppe nøjagtige Maalinger af den relative Luft- 

 fugtighed i forskellig Højde inde i Skoven, men man maa antage, at 

 den er størst nede ved Jorden og tager af med Højden, i Lighed 

 med den Lagdeling, som Yapp fandt i en Sumpvegetation i England. 

 Fordampningen her forholdt sig i Højderne 1,35 m , 0,65 m og 0,13 m 

 over Jorden som 100 : 32,8 : 6,6. Ful 1er (1912) fandt, at der er mindre 

 Fordampning 25 cm over Skovbunden end i 2 m Højde i en Bøge- 

 Lønne-Skov. (Se forøvrigt Ellingers Maalinger 1897.) 



Størrelsen af Træernes Fordampning afhænger naturligvis ikke 

 alene af Kaarene, men ogsaa af hver Arts særlige Natur. I Forhold 

 til Løvets Tørstofvægt transpirerer Ask og Birk mest, derpaa følger 

 Bøg, Ælm og Løn, og sidst Eg. De stedsegrønne Naaletræers Bække- 

 følge er Rødgran, Skovfyr, Ædelgran og Østerrigsk Fyr (v. Höhnel). 



Det er en gammel Tro, at Skov forøger Regnmængden i den paa- 

 gældende Egn. Endnu staar Mening mod Mening. Det synes dog 

 rimeligt, at Mængden af Nedbør i Skovegne er noget større end i 



Bot. Tids. 35 (Warming: Skovene) 



il 



