328 



14. Assimilationsarbejdet 



Bladene er saa store og tynde, maa anses for nyttigt; det er Midler 

 til at forhøje Fordampningen i den fugtige Skovluft. 



Bladene er flade; de har ingen Folder eller dybe Furer; Græs- 

 bladene er flade og har ingen Evne til at rulle sig sammen i Tørke, 

 medens Tørbunds-Græsbladene uden for Skoven ofte er traadformede 

 og har dybe Furer paa Oversiden, i hvilke Spalteaabningerne ligger. 

 Bladene er glatte, i alt Fald har de ikke det graa Filtdække, 

 som kan findes hos Solblade. Helt mangler Haar naturligvis ikke, 

 nogle Arter saasom Skovgaltetand er endog ret stærkt haarede med 

 lange udstaaende Haar; hvad disse Haar tjener til, er ukendt. Det 

 samme gælder ogsaa de lange, stive og nedadrettede Haar, som findes 

 paa Skederne af mange Skov-Græsser, f. Ex. hos Skovbyg (Hordeum 

 europæum), Stilkaks (Brachypodium gracile), Sildig Hejre (Bromus 

 serotinus). Nogle Græsser er ganske glatte, f. Ex. Miliegræs og 

 Kæmpesvingel. Retningen af disse lange Haar synes at tyde paa, 

 at de skal opfange Vanddraaber og lede dem nedad. Brockmann- 

 Jerosch har (1913) udtalt, at Hackels Tydning af de længe varende 

 Skeder hos de Græsser, der har »Tunica«, som værende Værn 

 mod for stærk Fordampning, kun er betinget rigtig, og at Blad- 

 skederne maaske skal optage og opsuge det Vand, der løber ned ad 

 Straaet til dem. I Virkeligheden fandt han ved nærmere Undersøgelse 

 af Bladskederne, at de er beklædte med et silkeglinsende Lag af 

 Haar, der oftest er nedadrettede og er tykvæggede, men i Væggene af 

 deres Grund har store Porer, der fører dels ind til Nabo-Hudcellerne, 

 dels ind til Bladskedens Indre, og som han betragter som Indgange 

 for det af Haarene opfangede Vand. Han har ikke haft Lejlighed til 

 afgørende Forsøg, men anbefaler Sagen til Undersøgelse. Nu vokser 

 Skovgræsserne med faa Undtagelser ikke under saadanne Forhold, 

 at de behøver længere varende Tunicæ (der jo vistnok i hvert Fald 

 maa tjene som For dampnings værn), men det er dog ret sandsynligt, 

 at de har Indretninger til Vandoptagelse. Sagen bør undersøges. 



Bladene er frisk grønne, Lyset er for svagt til at kunne skade 

 Bladgrøntet, og Haardækker, der kunde give dem anden Farve, 

 existerer altsaa ikke. Nogle er paa Undersiden blaaliggrønne, f. Ex. 

 Storkonval ; nogle stærkere glinsende paa Oversiden, f. Ex. Gyldenris, 

 eller paafaldende matte, f. Ex. Milturt (Ohrysosplenium oppositifolium) ; 

 for den sidstes Vedkommende skyldes dette vistnok dens store Luftrum. 

 De Nuancer i grønt, der findes, f. Ex. mørkegrønt hos Bingelurt og 

 Skvalderkaal, lysegrønt hos Skovsyre, maa skyldes Nuancer i selve 

 Klorofyllet. 



Mørkerøde paa Undersiden er Bladene af Barsvælg om Vinteren. 

 Den røde Farve skyldes det i Overhudscellerne opløste Farvestof 



