358 15- Ly s °S Skygge. Fysiologisk Grenordning 



kæder (Sympodier) , idet de er stykkede sammen af Dele af mange 

 Skud. En saadan Gren regner Wiesner for een »Orden», og den 

 hele Fremtoning kalder han »den fysiologiske Grenordning«. Naar 

 Lysminimet i Kronens Indre, der efter Wiesner er konstant for hver 

 Art, er naaet, medfører enhver Nydannelse af Grene, at andre dør. 

 Han har fundet, at denne »Rensning« finder Sted saa tidlig i Træets 

 Liv, at allerede de 10-aarige Træer har det hele for Arten ejendom- 

 melige Antal Grenordener. Han ser heri noget hensigtsmæssigt, fordi 

 ingen større Ardannelse da finder Sted. 



Aarsagerne til denne Formindskelse af Grentallet skyldes altsaa 

 i første Række Lyset; men ogsaa andre Aarsager griber ind, f. Ex. 

 at Knopper og Grene kan dræbes derved, at Næringen strømmer 

 forbi dem til andre Dele af Grenen. Knopperne paa et Aarsskud 

 er ikke lige store ; de nederste er mindre end de andre. Dette beror 

 paa Forskel i Ernæringen. Ofte kommer de nedre Knopper paa 

 Aarsskuddet slet ikke til Udvikling, de bliver til »sovende Øjne« 

 (se S. 309). 



For svagt Lys ikke alene dræber Organer, der er anlagte og ud- 

 viklede, men hæmmer overhovedet ogsaa Dannelsen af nye. Wiesner 

 har ligeledes fremhævet, at Knopperne sidder i Kronens Periferi hos 

 de stedsegrønne, men mere eller mindre dybt inde i den hos de løv- 

 skiftende, fordi Løvfaldet gør deres Udvikling mulig der. De løv- 

 fældende kan derfor grene sig stærkere end de stedsegrønne. Lige- 

 ledes anfører han, at en 10-aarig Ædelgran i Skyggen kun havde 

 3 Grenordener og 726 Skud, men kunde have haft 9 Grenordener og 

 19,683 Skud, om Kaarene havde været bedre (jvfr. ogsaa O. G. Pe- 

 tersens Fig. 15; 1908). 



At Lysstyrken i en Trækrone bidrager meget til at give den 

 Form, er allerede berørt i Kap. 5 (se om Pyramidetræer og Hænge- 

 træer S. 160, 165 ff.). 



Stammedann eisen. Modsætningen mellem en øvre, gren- og 

 bladbærende Del af et Træ, Kronen, og en nedre nøgen Del af 

 Stammen skyldes ligeledes, at de nederste Grene dræbes og falder 

 af. Aarsagen er ogsaa her væsentlig, at efterhaanden som Kronen 

 bliver større og tættere, skygger den over disse Grene, de sulter 

 og dør. 



Døden har saaledes stor Betydning for Træernes Arkitektonik. Hvor 

 mange visne Grene ser man ikke ligge paa Skovbunden ved Vintertide. 



Lystræer taaler ikke nær saa megen Overskygning som Skygge- 

 træer; selv enlig staaende Træer er altid af kvistede højt op. Vau- 

 pell udtaler: De Træarter, hvis Grene lider ved Overskygning (alt- 

 saa navnlig Lystræerne), har altid deres Kroner stillede i en be- 



