388 



18. Efteraaret 



dannes). Ikke alle Arter farves lige stærkt. Renest og stærkest gult 

 farves Arterne af Løn, Birk og Lind; hvilken prægtig Modsætning kan 

 der ikke være mellem de skinnende gnle Birke og den mørkegrønne 

 Granskov, i hvis Skovbryn de vokser. I mindre Grad gulfarvede 

 bliver mange andre, saasom Ælmene, Poplerne, Avn, Hassel, Heste- 

 kastanie, den ægle Kastanie, Kirsebærtræ, Lærk, Arter af Pirus og 

 Rose, Pterocarya caucasica og fl. 



Smudsig brunlige Toner faar mange andre; her er det Celle- 

 saftens Syrer, der affarver Grønkornene, men den svage Brunfarvning, 

 der kan ses hos stedsegrønne Arter (Vedbend, Naaletræer) fremkommer 

 oftest ved en Sammenklumpning og Omflytning af Grønkornene; ved- 

 Yaarens højere Varmegrad vender den normale Tone tilbage. Thujas 

 Grene bliver om Vinteren brune paa Solsiden, men kan forblive grønne 

 i Skyggen; det er Lyset, som ødelægger Bladgrøntet samtidig med, 

 at Varmen ikke er stærk nok til, at det kan dannes paa ny. Bleg- 

 brune bliver Blade af Poppel- og Pilearter, Eg, Kastanie, Syrén, Ask 

 og Vedbend. 



Rødfarvning er sjældnere, men i nogle Tilfælde meget stærk. 

 Allerede i Slutningen af August og i September kan man se mange 

 rødfar vede, navnlig Vild Vin og Ulvsrøn. Flere kommer til. Følgende 

 andre faar røde, til Dels blodrøde, Blade: Benved, flere Arter Tjørn 

 og Berberis, Dværgmispel, Arter af Rose, Kornel (Cornus sanguinea 

 og andre), Asp, Arter af Røn og en Del Dværgbuske og Urter. Ved 

 et Besøg i Rold Skov i de sidste Dage af September saa jeg Rødfarvning 

 hos følgende: Svensk Kornel, Mosebølle, Blaabær- og Tyttebærplanter, 

 Multebær, Ulvsrøn, Tormentil, Storkenæb (Geranium sanguineum) og 

 i ringere Grad hos andre. De fleste af disse har Kødfrugt. I det 

 hele er der ikke faa af dem, der faar røde Blade, som ogsaa har et 

 rødt Farvestof i Frugten. Efteraarets Rødfarvning er som bekendt 

 usædvanlig pragtfuld hos mange nordamerikanske Vedplanter (Arter af 

 Eg, Løn. Vild Vin (Ampélopsis), Rhus, Cornus o. a.). Den røde Farve 

 skyldes ikke Grønkornenes Affarvning og Omlejring, som i de forrige 

 Tilfælde, men Dannelsen af det tidligere omtalte røde Farvestof (Blad- 

 rødt, Anthokyan) i Cellesaften. Det er især Oversiden af Pladen og 

 Stilken, der farves, og Lyset har Betydning for Dannelsen; de sol- 

 belyste Blade farves først og stærkest. Den Formodning er jo udtalt, 

 at den røde Farve opsuger Varme og derved fremskynder Stofskifte- 

 processerne i Bladene. 



Efteraarets Farvepragt overgaar langt Foraarets; den forøges i 

 væsentlig Grad derved, at Bladene paa det samme Træ farver sig til 

 forskellig Tid, saa at grønt og gult og brunt eller rødt med mange 

 Mellemtoner findes blandede sammen til en broget Mosaik. Oftest 



