390 



IS. Efteraaret 



alle Blade i ganske kort Tid. Saadant Løvfald findes ogsaa hos 

 Tropernes Træer, der jo for største Delen er stedsegrønne; samtidig 

 med eller noget efter, at de nye Blade er komne frem, kastes de gamle. 

 Men et Løvfald, ved hvilket alle Bladene kastes af i faa Uger, hvor- 

 efter Planten staar nøgen Maaneder igennem, er forbeholdt de middel- 

 varme Klimaters Løvtræer om Efteraaret. Allerede i September, ja 

 undertiden endog i August (f. Ex. hos Popler), kan man se mange 

 Blade falde, og mange falder først ind i November, men Oktober 

 er den egentlige Løvfaldsmaaned. Løvfaldet begynder til forskellig 

 Tid for de forskellige Arter; til de første hører Hestekastanie, Løn 

 og Ær, Røn og Birk, senere følger de andre; affarvede falder de fleste 

 (ikke f. Ex. Ællens og Syrénens) til Jorden, til Tider enkeltvis, til 

 andre Tider, især naar der har været Frost om Natten, og derefter 

 kommer Blæst, falder de samtidig i Hundredevis som Sneflokke ved 

 Vintertid. Tilbage bliver Naaletræerne og vore faa stedsegrønne 

 Løvtræer samt Risbøgene og Risegene (Fig. Ill, 143). De danner 

 en Gruppe for sig selv; Hostrup skriver i et Digt: »Ikkun den lave 

 Risbøg staar med Løv paa alle Kviste; dens Brudedragt blev brun 

 og haard, dog vil den ej den miste.« Løvet bliver siddende paa unge, 

 lave Træer, vissent, brunt, tørt og fast og sidder saaledes Vinteren 

 over til næste Vaar (Fig. Ill, 143 og 148). Mange Steder i vore 

 Skove kanter Risbøge Skovvejene og Skovbrynene eller staar som 

 Underskov under Ege og andre Træer (Fig. 207) og som Hækker i 

 Haver. Ogsaa de lavere, smaa Grene paa Stammerne af gamle Træer 

 beholder undertiden deres Blade, og det samme kan være Tilfældet 

 med Avn. 



En tysk Forfatter ser heri noget atavistisk; det skal være et 

 Minde om en fjern Tid, da Arten var stedsegrøn, som andre Arter 

 af Bøg og Eg endnu er i varmere Lande. Sagen forklares vist 

 naturligst ved at antage, at de beholder Bladene, fordi disse unge og 

 lave Individer i længere Tid kan forsynes med Vand og Næring end 

 de ældre og høje. Det kan ogsaa bemærkes, at i varmere Lande, som 

 Madeira og Nord-Indien, har Egen en kortere Hviletid end hos os 

 (kun omtr. 50 Dage paa Madeira efter He er), eller er endog stedse- 

 grøn (ved Madras efter Brandis). Bøgens bladløse Tid er ligeledes 

 kortere paa Madeira end hos os. Ogsaa om andre Træer, der hos 

 os er løvfældende, angives, at de i andre Klimater er stedsegrønne 

 (Fersken, Kirsebær, Kastanie, Hyld, Platan, Syrén o. a.). Over- 

 ernærede Blade, f. Ex. paa de stevnede Træer, har et langt Liv 

 (Wiesneij. Mange individuelle, maaske arvelige Forskelligheder findes 

 ogsaa, idet nogle Træer beholder Løvet længere end andre af samme 

 Art, 



