404 



19. Løvfaldets Betydning for Skovbunden 



hvis Absorptionsevne er meget formindsket eller helt ophævet 1 . Dette 

 Lag, hvis Mægtighed kan være fra faa cm til 2 /3 m, opstaar ved en 

 Udvaskning af Overgrunden. Idet Morlagets Syrer ved Regnvandet 

 føres ned i Dybet, angriber de Bundens Fosforsyre, Kali, Ammoniak, 

 Kalk og andre Stoffer, danner Forbindelser med dem og fører disse, 

 til Dels meget vigtige Plantenæringsstoffer sammen med Jernilte og 

 Lerjord dybere ned. Laget bliver meget fattigt paa Plantenæring. 



En Del af de opløste Stoffer føres sikkert med Vaudet bort til 

 dybere Jordlag, men en Del udskilles i Jordbunden under Blysandet, 

 og derved opstaar det næste Lag: Rødjorden 2 , hvis Farve er rød- 

 brun, mørkebrun indtil sort. Sandkornene i Jorden omgives med Lag 

 af de udskilte, brune, humussure Forbindelser og Jærnforbindelser, 

 og bindes mere eller mindre sammen med disse. I nogle Tilfælde er 

 Rødjorden meget løs og let sønderfaldende, men i andre Tilfælde er 

 den en stenhaard Sandsten; det er i denne Form, at den faar Navn 

 af Ahl. Hvad der egentlig gør den haard, er næppe helt klaret 

 endnu. Dette Lag kan være differentieret i Lag af forskellig Haard- 

 hed og ' Farve, have Aarer eller gaa med Tapper ned i Undergrunden. 

 Der maa forøvrigt skelnes mellem Rødjord, i hvilket Bindemidlet især er 

 Humusforbindelser, den egentlige Rødjord eller Humusahl (nærmest 

 Tyskernes »Ortstein«) og den, hvor det er Jærnoxydhydrat (Tyskernes 

 »Raseneisenstein«), hvad Müller kalder Sandahl og J ær nahl (hvor- 

 under ogsaa Myremalm), og desuden adskiller Gr aebner endnu en 

 tredie Form: »Scheuffbildungen«, hvor det er Kalk, der sammenkitter 

 Sandet. Efter Albert er det især Jern- og Fosforsyreforbindelser 

 og i visse Tilfælde Ler, som er Bindemiddel i Ahlsandstenen. 



I Skovbunden træffes ogsaa et Lag af en helt anden Art, kendt 

 blandt Forstmændene som Lerahl (Skovahl); den dannes af fint 

 Ler, der af Vandet er udsl emmet og blevet Bindemiddel mellem Sand- 

 kornene. Den er humusfri, hvidlig, gullig eller graalig, kan ligge 

 indtil 1 eller 2 m under Overfladen (paa Grænsen af Overgrund og 

 Undergrund) og have en Tykkelse af 1 m. Den kan være saa haard, 

 at den vanskelig bearbejdes med Hakke. Mægtigst bliver den i Bøge- 

 skov, men findes ogsaa under Eg og i Lyngheder. Naar den er haard 

 og ligger højt oppe, er den umaadelig skadelig for Skoven, som paa 

 denne fladgrundede Jord bliver elendig og lider af Toptørhed o. s. v. 

 Lerahl kommer saaledes til at gøre lige saa megen Fortræd som den 

 egentlige, under Morlaget og Blysandet dannede Ahlsandsten: den 



1 I Tysk kaldes det „Bleisand" eller i nyere Tid især „ Bleichsand ", ogsaa 

 „Grausand". 



2 Tyskernes „Ortstein". Paa Fransk „alios". 



