428 



22. Skovbundens urteagtige Livsformer. Samlag 



dannes der om Efteraaret et mere eller mindre jævnt og dybt Lag 

 af nedfaldne Blade, som ved at lægge sig hen over Mosserne berøver 

 dem Adgangen til Luft og Lys. Enkelte af de kraftigste Arter, som 

 Polytrichum formosum, Hijlocomium triquetrum og i mindre Grad Di- 

 cranum scoparium og D. majus vil vel kunne klare sig over for selv 

 en betydelig Løvdækning, men for de mindre Arters Vedkommende 

 vil det være umuligt at holde Livet paa en Skovbund, hvor Løvfaldet 

 er nogenlunde rigeligt. Dette Forhold er særlig fremtrædende i Bøge- 

 skoven, hvor den faldende Bladmængde er rigeligere end i Skov af 

 andre Løvtræer, og hvor desuden Løvlaget ligger længe paa Grund 

 af Bladenes resistente Beskaffenhed. Mosserne vil derfor ogsaa i 

 Bøgeskoven næsten alene findes paa de Partier, som rager op over 

 Omgivelserne, som Rødder, Grøftesider, Stubbe, men navnlig paa 

 Skrænter. Her kan Vinden drive sit Spil og feje Bladene til Side, 

 og naar saa samtidig Belysningsforholdene er gunstige, danner der 

 sig, navnlig paa Skraaninger mod Nord eller Vest med aaben Skov, 

 en tæt Mosbund. Her ordner Arterne sig efter deres Fordringer til 

 Lyset, saa at de Arter, som bedst taaler Skygge, har Overvægten 

 paa Rødder og inde i selve Skoven, medens der paa Skrænterne efter- 

 haanden kommer flere lyselskende Arter til, hvorved der fremkommer 

 Overgange til andre Vegetationer, navnlig Hedevegetationen. I Skov 

 af Eg, Birk, Ask og de fleste andre Løvtræer, hvor Bunden paa 

 Grund af den større Lysmængde for det meste er dækket af Urte- 

 eller Kratvegetation, vil kun de store Hypnaceer og enkelte andre 

 højtvoksende Arter kunne klare sig. Man finder her dels som bløde 

 Tæpper, dels indvævet imellem Græsset Hylocomium triquetrum, H. 

 parietinum, H. proliferum, H. squarrosum, Eurhynchium piliferum, Bra- 

 chythecium rutabulum, Seler •opodium purum, Polytrichum formosum, P. 

 commune, Dicranum scoparium, Mnium undulatum«. (Om vore Mosser 

 se C. Jensens store Værk: Danmarks Mosser. 1915). 



5. Hapaxanthe autofyte Karplanter. En af de væsentligste 

 Karakterer, efter hvilken Planternes Livsformer maa inddeles, er 

 Varigheden af Individet; derefter maa de sondres i to Grupper, 

 som foran nævnt: Hapaxantherne, hvis Individer kun en eneste Gang 

 sætter Blomst og Frø (eller Forplantningsorganer hos Blomsterløse) 

 og derpaa dør, og Pollakantherne, der gentagne indtil mangfoldige 

 Gange formaar dette. Af Hapaxantherne fuldender nogle deres Livs- 

 løb i een Vækstperiode (Sommer): de Sommer an nu el le; de spirer 

 ved den gunstige Aarstids Begyndelse og dør, naar den ugunstige 

 indtræder. De Vinterannuelle spirer i den ene Vækstperiodes 

 Sommer eller Efteraar, overlever Vinteren og sætter Blomst og Frugt 



