442 



22. Skovbundens urteagtige Livsformer. Samlag 



for disse tre Arter har det aabenbart stor Betydning, at de tillige 

 danner mange Fro. Af Bregnerne formaar Ørnebregnen at danne 

 tætte Samlag (Fig. 185), og ofte ses den paa tidligere Skovbund i store 

 Mængder, fordi dens Jordstængler ligger saa dybt, at Ild og Plov 

 ikke har kunnet naa dem. Langt svagere Samlagdanner er den spinkle 

 Dryopteris pulchella og især Engelsød. Det samme gælder Storkonval, 

 Firblad (Fig. 198) og Fliglæbe ; dette skyldes aabenbart den ringe Gren- 

 dannelse hos disses Rodstokke og Rhizoder. 



Af Græstypen er der nogle faa Arter, som kan danne tætte og 

 store Samlag. Den ene er Bølget Bunke (Fig. 212); men for dennes 



Fig. 219. Skovbund med Blaabær (Vaccinium myr- Sjælden Art Frvtle, der damier 



Man vil af det anførte kunne udlede, at de fleste Samlag dannende 

 Arter findes paa Muldbund. Langt færre paa Morbund (Skovstjerne, 

 Bølget Bunke, Majblomst, Blaabær), maaske bl. a. fordi denne yder 

 mere Modstand mod Udløbernes Vækst. De Arter, der paa Morbund 

 danner de største og tætteste Samlag, er Dværgbuske, nemlig Blaa- 

 bærris (Fig. 219) og Mosebølle. Ogsaa Tyttebær kan nævnes, men 

 den er for lav og spinkel til ret at kunne gøre sig gældende. Det 

 afhænger ogsaa meget af Bundens Ali, hvilke Arter der formaar at 

 herske; i Bøge- og Granskov er det mest Lavstauder (Højde 15—20 cm), 

 i Aske-, Ege-, Ælleskov mest Højstauder (0,50— 1 m). 



En særlig Gruppe Arter med Underjords Vandrestængler er de 3 

 Helsaprofyter og Snylteren Skælrod. De første er tillige Exempler 



Vedkommende maa Frødannelsen 

 spille en større Rolle end Ud- 

 løberdannelse, thi den er nær- 

 mest et Tuegræs med talrige 

 buekrummede, men ikke langt 

 udløbende Skud. Den anden er 

 Flitteraks (Melica uniflora); for 

 denne gælder omtrent det samme 

 som for Bølget Bunke. Der kan 

 findes Bøgeskove, hvor Bund- 

 dækket næsten alene er dannet 

 af Flitteraks til Trods for, at 

 Udløberne er korte. Miliegræs 

 har længere Udløbere, men de 

 er lidet grenede, og Arten træffes 

 sjælden i andre Samlag end ret 

 aabne og lidet omfattende. En 



tillus) i Danstrup Hegn (Nordøst-Sjælland). 1910. 

 (E. W.) 



tætte Samlag, er Luzula maxima 

 (Fig. 180). 



