454 



23. Epifyter 



varierer efter Træets Alder, Stilling i Forhold til Lyset, Stammens 

 Hældning og hvor udsat den er for Vinden. Ogsaa mener han, at 

 Mosfloraen for hver enkelt Træart varierer efter Jordbundens Be- 

 skaffenhed; han antager, at i Skovene med Morbund afviger Floraen 

 noget fra dem med Muldbund, men hvorledes Sammenhængen mellem 

 Mosserne og Jordbunden egentlig er, er ikke oplyst. Rimeligvis er 

 en helt anden Faktor afgørende, nemlig Lysforskelligheder i de to 

 Slags Bøgeskove. Naar Antitrichia curtipendula er almindelig paa 

 Bøgene i Grib Skov, Store Dyrehave ved Hillerød og Silkeborg 

 Skovene, men yderst sparsom i Jægersborg Dyrehave, Hareskovene, 

 Jonstrup Vang og Rude Skov, kan jeg ikke tro at det kommer af, 

 at de første er »kalkfattige, delvis formorede Skove paa Rullestens- 

 grus« (Rude Skov har iøvrigt megen Morbund), uden middelbart; skulde 

 det ikke snarere være, at dette Mos, som han selv angiver at være 

 mere lyselskende end de fleste af Bøgeskovens Epifytmosser, her finder 

 en mere passende Belysning og maaske ogsaa en mere passende Bund 

 (ujævn Bark)? Jeg erindrer at have set den i Mængde i flere jydske 

 Hedekrat, der jo er ret lysaabne og hvis Bark er medtaget af Vejret, 

 f. Ex. i Krattet i den vestlige Udkant af Hald Egeskov. 



Rostrup er i sin Plantepatologi (S. 114) ogsaa inde paa et Sam- 

 menhæng mellem Mosvegetationen paa Træerne og Skovbundens Na- 

 tur, idet han henviser til, at Mosserne især trives, hvor Bunden er 

 meget fugtig, medens Træstammerne paa højere og tørrere, især kalk- 

 fattig Bund er hvide og glatte. Aarsagen synes jo at ligge lige for: 

 den større eller mindre Luftfugtighed. I hvilken Grad Fugtigheden 

 har Betydning for Mosvegetationen, synes ogsaa at fremgaa af, at 

 Foden af Træstammerne er særlig mosklædte, hvad der ses tydeligst 

 paa Bøg (Fig. 9, 28, 66, 91, 95); det maa være Fugtigheden fra 

 Jorden, der trækkes herop; maaske ogsaa en større Luftfugtighed er 

 medvirkende. Olsen søger maaske med Rette Aarsagen til, at Birk 

 og Naaletræer har saa faa Epifyt-Mosser, i Barkens Harpiksindhold. 

 Ligeledes deler han sikkert med Rette Træerne i to Grupper: de 

 glatbarkede (hvortil Bøg og Ask) med færre Mosser og de rubarkede 

 med flere [Eg. Ælm, Æl, Poppel). Det værdifuldeste i Afhandlingen 

 synes mig at være Paa visningen af, at Mosfloraen paa Træerne er 

 forskellig efter deres Alder; der er* en Indvandringsfølge, som han 

 statistisk påaviser, og som bestaar deri, at de ganske unge Stammer 

 er mosfrie, rimeligvis fordi Barken endnu er for glat, men saa snart 

 Revner opstaar, indfinder de sig, og med Alderen følger nu forskel- 

 lige Arter efter hverandre, nogle trænges tilbage og andre faar Over- 

 vægten. Om Enkeltheder maa henvises til Afhandlingen. 



Et sidste interessant Afsnit er Paavisningen af, at de epifytiske 



