23. Epifyter 



455 



Mosser ligner dem paa Sten levende deri, at de er Tørkeplanter 

 (xeromorfe Arter), fordi Træbark er et tørt Underlag og Planterne, 

 som vokser paa den, maa kunne taale stærk periodisk Udtørring. 

 Som Tilpasning til Standpladsen anser han med Rette ogsaa de hos 

 Barkmosser »meget almindelig forekommende Bevægelser af Bladene« ; 

 de illustreres ved to interessante Fotografier. 



Der er saavel Lever- som Bladmosser mellem de epifytiske Mosser; 

 af de første f. Ex. Radula complanata, Frullania dilatata, Metzgeria 

 furcata, af Bladmosserne Arter af Orthotrichum, Ulota o. a. 



Laverne (Likenerne) er den anden Gruppe af større Spore- 

 planter, der optræder som Epifyter paa vore Vedplanter. I mange 

 Skove er den epifytiske Lavvegetation meget fattig, i alt Fald paa 

 større Arter, f. Ex. Bøgeskovene, i andre er Træerne behængte med 

 et tæt graat Dække af buskformede, grenede eller af bladagtige Arter. 

 Især gælder dette fritstaaende Træer og Skovrande i Egne, hvor der 

 er megen Luftfugtighed. Vestsiden af jydske Hedekrat og Skovrande, 

 der er udsat for de fugtige Vestenvinde, er ofte umaadelig medtagne 

 af Vinden, og saavel døde som levende Grene er bevoksede med graa 

 og gule Laver (især Evernia prunastri). Foruden Luftfugtighed fordrer 

 Laverne en ikke svag Belysning. Derfor er Skovrande, Krat og Hegn 

 rigest, men inde i Skovene er Mængden af dem meget mindre. 



Bostrup angiver i sin Plantepatologi (S. 115): »Bedst trives 

 Laverne paa Træernes Stammer og Grene paa mager Grund, hvor 

 Træernes Vækst er langsom; ved en hurtig Tykkelsevækst af dem 

 afskydes de ydre Korklag hurtigere, saa at Laverne ikke kan faa 

 Fodfæste; paa kalkrig Bund beholder Bøgen en glat Bark, fri for 

 Laver, rimeligvis paa Grund af Stammens hurtigere Tykkelsevækst.« 

 Dette er sikkert rigtigt; dog behøver den vel ikke netop at have 

 kalkrig Bund, for at dette kan ske, men blot en god, næringsrig 

 Muldbund, hvad der giver den en hurtig Vækst. Paa saadan Bund 

 kan man se de stateligste Bøgehaller med høje, ranke, glatte, graa 

 Stammer, der er saa temmelig frie for Epifyter undtagen skorpeformede 

 Overtræk (se Fig. 255). 



Den der, i alt Fald her tillands, har ydet det bedste Arbejde om 

 Lavernes Økologi, er O. Galløe (1908, 1913). Han fremhæver følgende 

 som Hovedtræk i deres Biologi: Vandoptagelse og Fordampning gen- 

 nem hele deres Overflade og meget hurtig; de fleste lever paa fysio- 

 logisk Tørbund (Træstammer, Sten o. s. v.) og er Tørkeplanter; et 

 Barklag regulerer Fordampningen; alle Arter er lyselskende (fotofile), 

 men i meget forskellig Grad. I den nævnte Afhandling findes ogsaa 

 et Afsnit om Træ- og Skovlikener, i hvilket han gennemgaar en 

 Række (11) Træsamlag eller Træarter, ordnede i Rækkefølge fra de 



