25. Samfund af Æl 



477 



god Vækst. Er Tørvelaget derimod ikke dybere end at Rødællen 

 kan naa igennem det, inden Sygdommen tager Overhaand (d. v. s. ikke 

 over c. 1 m), og finder Rødderne neden mider Tørven et mineralsk 

 Jordlag, som fører frisk, iltholdigt Vand hele Aaret igennem, og som 

 altsaa maa være mere eller mindre sandet, derimod absolut ikke stift 

 Ler, saa er Betingelserne til Stede for Udviklingen af en god Vand- 

 rod . . . Saadanne Voksesteder forekommer hyppig. Især hører hertil 

 Randene af større Tørvemoser, hvor der sker en Vandudstrømning 

 fra det omgivende højere Terræn. 



Fig. 229. Lavskov (Stævningsskov) af Rød-Æl ved Molleaaen mellem Strandmøllen og Raadvad. 

 Bunddækket mellem Ælmene er nu (April 1899) vissent. (E. W.) 



Det bliver for vidtløftigt her at uddrage mere af denne værdifulde 

 Afhandling, til hvilken jeg atter henviser. Det fremgaar af Frem- 

 stillingen, at der maa være mange, ofte dog kim lidet forskellige, Stand- 

 pladser hele Landet over, hvor Rødæl vokser. Bundfloraen maa utvivl- 

 somt ogsaa frembyde tilsvarende Forskelligheder, men Enkeltheder 

 kan jeg ikke selv meddele. 



Ællen dyrkes næsten altid som Lavskov (Stævningsskov, Fig. 

 229) med Stævning hvert 30.— 40. Aar; fra den afhuggede, oprindelige 

 Hovedstammes Stub har der tæt over Jorden udviklet sig nye Skud. 

 Ællen har meget let ved at danne saadanne, selv gamle Træer har 

 endnu denne Evne. Stubskuddenes Aarsskud er ofte grenede (Fig. 

 161), Stubbene selv kan med Tiden opnaa betydelige Størrelser, naar 



