28. Egeskov 



523 



Resterne af vore gamle, oprindelige Egeskove findes saaledes ikke 

 blot som spredte Træer i Bøgeskoven, om hvilke Vaupell skrev saa 

 forstaaende og stemningsfuldt, men ogsaa som Purrkrat i Jylland. 

 Begge forsvinder mere og mere, de større Ege hugges bort, og Purr- 

 krattene opdyrkes eller omdannes til Højskov (især Naaletræ-Plantager). 



Egekrat med meget forskellig Udstrækning og Højde findes endnu 

 i overmaade stort Antal i Jyllands midterste og vestlige Egne. I 1884 

 anslog E. Dalgas Arealet af dem til 8800 Tdr. Land (H. & O.: 326); 

 for faa Aar siden (1878) var der endnu mindst 5000 Tdr. Land (P. 

 E. Müller). 



Fig. 248 Egekrat („Viborg Krat") ved Hald. 26. Juli 1898. Blaabærbund med den sædvanlige 

 Flora. Flere Buske af Ene m. m. (E. WA 



Højden er meget forskellig, fra 2 — 3 Mands og ned til 0,5 m eller 

 mindre. De laveste er dannede af adskilte Buske, der kryber hen 

 over Jorden og søger Læ mellem Lyngbuskene, og som maaske kan 

 blive ved at friste Livet i Hundreder af Aar i denne Skikkelse, endog 

 sætte Blomst og Frugt (Fig. 249). Egen er meget sejlivet; selv paa 

 Ruinerne af vore Kæmpeege ser vi Grene grønnes; bliver den top- 

 tør, vælder Vanrisene frem af Stammen (Fig. 167), og hugges den om r 

 skyder den fra Stubben og fra Rødderne. Purr-Krattene er til Dels 

 en Slags Stævningsskov, som Naturen selv har dannet (H. &. O. 273). 



Ved Kaas (ved Limfjorden) har jeg set en Strandeng, afgrænset 

 fra Havet ved en høj, til Dels med Tidse bevokset Stenrevle (afbildet 

 i Dansk Plantevækst 1: 57). Paa Engen fandtes mange Stubbe (Fig. 

 250); nogle var helt døde, andre havde friske, lave Skud, men alt- 

 sammen er det formentlig Rester af Egekrat, der blev ødelagt af 

 Saltvandet under Stormfloden i 1825. Ind mod Land stødte Engen 



