560 



29. Bøgeskoven 



Bøgeskov paa fugtig Bund er ofte meget »uren«, idet andre Træer 

 er indblandet (Eg, Birk, Røn), og Buske af forskellig Art danner et 

 Vildnis i dens Indre (Arter som Hindbær, Gedeblad, Ulvsrøn, Tørst, 

 Røn, Tjørn, Vedbend, Kristtorn). Mange Højstauder giver ogsaa deres 

 Bidrag til Bundvegetationen, navnlig Mosebunke, Hundegræs, Skov- 

 star og Carex remota, Skræppe, Dueurt (E. hirsutum), Siv (Juncus 

 conglomerate og effusus), Bingelurt, Mynte, Senecio aquaticus, Skov- 

 nælde, Padderokker og fl., medens de ellers almindelige Bøgebunds- 

 Urter som Hvinsimmer, Skovsyre, Skovmærke og Skovviol er spar- 

 somme. Ogsaa sortgrønne Overtræk af Alger kan forekomme, des- 

 uden Mos og Lav. Bøgene selv er forkrøblede, har forvredne Stam- 

 mer, dækkede af Mos og Lav, og Tykkelsevæksten er ringe. 



Lignende forkrøblet Bøgeskov kan fremkaldes af andre Aarsager 

 f. Ex. paa Møens Klinteskrænter nær ved Havet (Fig. 28, 258). Stam- 

 merne er lave, krummede og mosdækkede, og Bladene kan være yder- 

 lig smaa (2 — 3 cm lange). Her er der vist flere Aarsager til disse 

 Forhold, nemlig de østlige Vinde i Foraarstiden, der er kolde, fordi 

 Østersøens Vande afkøles længe af de smæltende Ismasser i dens 

 østlige Dele, og vel ogsaa dette, at Jorden er saa fladgrundet; Kalken 

 ligger nær Jordoverfladen, og Vandet løber hurtig ned ad de stejle 

 Skrænter, saa at Bunden bliver tør. Rundt om paa Klintens Yder- 

 kanter staar der inde i Skoven gamle, af Tiden og de haarde Kaar 

 medtagne Bøge; de maa til Dels en Gang have staaet mere frit end 

 nu, da en ung Skov vokser op om dem, fordi de har en stor og bred 

 Krone med Grenene spærrede vandret ud. Ogsaa paa selve de stejle 

 Kridtskrænter kan findes smaa Bøge, ikke blot som Træer (Fig. 258), 

 men ogsaa som Buske, der klamrer sig til Skrænterne. 



Fra disse forkrøblede Bøgesamfund føres vi over til Bøge-Purr- 

 krattene. 



Bøge-Purrkrat. P. E. Müller har vist, at naar en Bøgeskovs 

 Bund af de tidligere anførte Aarsager forandres til Mor, bliver det 

 vanskeligt eller umuligt for Skoven at forynge sig ved Frøudsæd; 

 Kimplanterne dør snart, Skoven er viet til Undergang; Træerne bliver 

 toptørre og kronfattige, og naar Vind og Sol trænger ind, og Faar, Køer 

 og andre Husdyr faar Lov at græsse paa Bunden, bukker Skoven under. 

 I Løbet af en 70 Aar kan en Bøgeskov med Muldbund forvandles til 

 en med Morbund, og saa er den endelige Undergang nær. I Stedet 

 for høje Træer faar man en Græsbund (et Oredrev) eller Lyngbund, 

 paa hvilken der staar spredte Bøgebuske, som Billederne viser. Mindst 

 fremskreden er Purredannelsen paa Fig. 262, hvor Bøgene dog endnu 

 er ret høje; lavere og mere forkrøblede paa Fig. 263, og videst er 



