580 



31. Naaleskov i Danmark 



Sandjord ; men bedst skal den trives paa lidt fugtig, næringsrig, især 

 kalkholdig Bund. Hvad Klimaet angaar, passer det fugtige Øklima 

 ikke godt for den, den faar let »for mildt Klima og for lang Vækst- 

 periode« (Hauch). Da man i Jylland havde opgivet at plante Skov- 

 fyr paa Hederne, gik man over til Rødgran, men gjorde daarlige Er- 

 faringer; den led navnlig af Snyltesvampe; især trivedes den slet, 

 hvor der var Lyngmor. »Jorden er giftig«, sagde E. Dalgas; senere 

 lærte han dog at udlufte Jorden og at plante Granen sammen med 

 Bjærgfyr. »Bjærgfyr er Modgift«, sagde han. P. E. Müller har i 

 Forening med K. Børdam, Johs. Helms og E. H. Wøldike stu- 

 deret Rødgranens Vækst paa Karup Hedeflade for at komme paa det 

 rene med, hvorfor Granens Vækst efter nogle Aars Kultur bliver 

 slettere, idet Naalene bliver korte og gule, og Toptørhed indfinder 

 sig. Helt er Sammenhængen endnu ikke opklaret. Det synes, at 

 Syrer i Jorden maa neutraliseres, for at Bakterielivet kan fremmes, 

 og i den af Mycelier gennemvævede Bund er det for øvrigt rigelige 

 Kvælstof bragt i en for Granerne vanskelig assimilabel Form. Hoved- 

 sagen er altsaa at gøre Kvælstoffet tilgængeligt for den, og nu synes 

 Bjærgfyr paa en eller anden Maade at kunne ophæve Jordbundens 

 for Granen skadelige Egenskaber (Kap. 20, 21). 



Der er Steder i Jylland, hvor Rødgran trives godt, andre hvor 

 det modsatte er Tilfældet, hvori Bundens Natur aabenbart er Skyld. 

 Indtrængende Studium af Skovbunden vil aabenbart for Fremtiden 

 blive en af de vigtigste Opgaver for Forstvidenskaben. Vi kan nu 

 næsten kun meddele Kendsgerninger om Plantevækstens Art i de 

 forskellige Skove, f. Ex. i Granskovens forskellige Typer, som omtales 

 i det følgende 1 , men paavise Aarsagsforbindelsen med Kaarene er 

 yderst vanskeligt. 



To af de Faktorer, der har Betydning for Granskovens Bund- 

 vegetation, er i alt Fald Belysningen og Jordbundens Fugtighed. 



I Almindelighed kan siges, at Underskov mangler ligesom i Bøge- 

 skoven, og hertil er den stærke Skygge aabenbart den væsentligste 

 Aarsag (Naalenes tætte Stilling, lange Levetid m. m.). Den mør- 

 keste Granskov er saa mørk, at der ikke vokser en eneste grøn 

 Plante paa Skovbunden, end ikke noget Mos; der ses kun et tæt 

 Dække af brune Naale med nedfaldne Grene og Kogler, og paa de 

 mere nøgne Steder ser man Granernes overfladisk liggende Rødder, 

 der »syer sig« over hverandre (S. 149). Grøntved Oredrev ved Tøl- 

 løse er nu dækket af en 30-aarig Granskov med saadan Ørkenbund; 



1 Til Sammenligning mellem dansk og norsk Skovbund kan tjene bl. a. Thekla 

 Resvolls Afhandling. 



