588 



31. Naaleskov i Danmark 



Jorder med Tørve- eller Morbund eller med Tørvemos; men naturlig- 

 vis bliver det smukkest og sundest paa god Jord, sandet Lerjord. 

 Derimod ynder Fyrren ikke stift Ler, Grundvand, Ahl, Sten og lign. 

 »Kraftigst udvikler den sig, hvor der findes et næringsrigt Lag i 

 Jorden i nogen Afstand fra Overfladen; den er i Stand til at sende 

 Rødderne meget dybt for at naa et saadant Lag« (Helms 1902: 289). 

 Den ligner Hedelyngen i Henseende til Forekomst paa extremt for- 

 skellige Jorder og ledsages ofte af Hedelyngen. »Det er en stor 

 Lykke, at et saa fortræffeligt Træ som Fyrren kan trives i vort Land 

 [Sverige] og komme frem paa de mest elendige og næringsfattige 

 Marker«, siger A. N. Lundström. (Om Forholdet til Jordbunden se 

 Helms 1902: 274—290). 



Skovfyrren er et af vore mest udprægede Lystræer; derfor er de 

 rene Fyrreskove meget aabne, Træerne staar ikke tæt, har renset 

 sig højt op, og der falder meget Lys ned gennem de aabne Kroner, 

 hvis Naale kun sidder 2—3 Aar, sjælden længere. Vinden kan let 

 stryge gennem gamle Fyrreskove. Skovbryn mangler ofte næsten helt. 

 Bunden i Fyrreskove kan derfor dække sig tæt med Planter, ofte en 

 Vegetation, der nærmer sig til Lynghedens, eller som er Lynghede. 



I Kampen med andre Træer er Skovfyrren ilde stedt, fordi disse 

 jo næsten alle vil give og taale mere Skygge end den. Mest jævn- 

 byrdig er den med Birken, der er et lige saa nøjsomt og beskedent 

 Træ som Fyrren. Disse to vokser derfor ofte sammen og maa tage 

 til Takke med de Sandmarker eller Moser, som de andre vrager. I 

 vore nordlige Nabolande indfinder sig ofte først Birkeskov paa den 

 ved Brand af Fyrreskov blottede Jord; senere vandrer Fyrren ind 

 igen. »Naar Jordbunden under en gammel Fyrrebevoksning i Tisvilde 

 bearbejdes, kommer der ofte en temmelig rig Opvækst af selvsaaede 

 Birke, men hvis Fyrren ikke stilles lyst, forsvinder de fleste snart 

 igen; kun i Kanten af Bevoksningen, hvor Lyset kan falde ind fra 

 Siden, formaar Birkene at leve, men de holder sig lave og buskede 

 og lider tydelig nok under Mangel paa tilstrækkelig Lystilgang. Er 

 Birkene paa Alder med Fyrrene, vil de omtrent kunne følges ad i 

 Højdevækst; Birkene befinder sig fortræffeligt og viser, ved at bevare 

 bladbærende Grene lige til Jorden, medens Fyrrene faar lange, gren- 

 fri Stammer, at de er mere skyggetaalende end Fyrrene« (Helms 

 1902: 293). Dens Forhold over for Vind omtaltes i Kap. 6. 



Det er denne Mangel paa Modstandsevne, der gjorde, at Fyrren 

 i fordums Tid fortrængtes af Egen og nu fortrænges af Rødgranen. 



Underskov. I de lyse Fyrreskove vokser let andre Ved- 

 planter op, baade Gran og Eg, Røn og Bøg og mange andre; paa 

 Bornholm f. Ex. Kirsebærtræer og Sorbus scandica; men lige farlige 



