32. Skovbryn, Hegn, Krat 



601 



efter Opper mann egentlig* først fra Begyndelsen af det 19. Aar- 

 hundrede som Følge af Skovloven af 1805. 



De giver Landskabet en ejendommelig Karakter, og da de ofte er 

 umaadelig tætte, især derved, at de med Mellemrum af nogle (5—10) 

 Aar stævnes, vil man kunne forstaa, at de har spillet en vigtig Rolle 

 i Krigene paa Jyllands Østkyst. 



Hegnene har stor Betydning for Dyrelivet, navnlig for Fuglene, 

 som her finder Pladser til deres Keder og Næring i Buskenes Kød- 

 frugter; derfor genlyder Hegnene af Fuglesang, og de kan være 

 vidunderlig smukke om Sommeren, naar Roser, Brombær og Ved vindel 

 blomstrer, om Efteraaret, naar Løvet faar røde og gule Toner, og 

 Buskene er fulde af røde Bær. Og hvor rige paa Hasselnødder kan 

 Hegnene ikke være! Franz v. Jessen skildrer dem saaledes: »De 

 lukker tæt, gemmer paa Varme og Støv, spærrer for Udsigten, holder 

 paa Fugtigheden. Tilmed røver de Plads og er til grumme lidt Nytte. 

 De bugner af vilde Roser og Kaprifolier i Juni. Paa deres Skrænter 

 vokser Tusindtal af Skovjordbær i Juli, og lidt ind i August, naar 

 Hasselen er begyndt at sætte Nødder, rødmer Millioner af Brombær, 

 som Solvarmen hurtigt farver blinkende blaasorte. Paa Navrens 

 kantede Grene, mellem Klaser af lyserøde Bær. vugger Solsorten 

 under Sang, Gærdesmut, Vipstjært og Gulspurv pile om mellem Ranker 

 og Bladhang, og paa Slaaenbuskens ældste, ærværdigste Gren spidder 

 Tornskaden fede Løbebiller og lækre Oldenborrer. Saadanne Hegn 

 er der slet ingen andre Steder. En bugnende, lystig og dulgt Verden 

 langs alfar Vej. Fra tidlig Vaar til sildig Høst klædt i fejreste 

 Pragt o. s. v. « 



I første Del af Citatet peges paa nogle Ulemper ved de tætte og 

 høje Hegn; de gemmer paa Varme og Støv, Vandet bliver længe 

 staaende paa de Veje, der er lukket inde af Hegn, og som derfor 

 kan blive gyselig opkørte. Desuden tager de Plads, megen god Jord 

 unddrages Agerbruget, og deres Skygge kan være skadelig for Korn- 

 markerne, der støder op til dem. Man ser derfor i nyere Tid mange 

 Steder, f. Ex. i Sydfyn, at Bønderne af økonomiske Grunde rydder 

 dem og erstatter dem med de »døde Hegn«. Man maa beklage dette; 

 ikke blot gaar mange Skønhedsindtryk og megen Poesi, som er knyttet 

 til dem, tabt, men Spørgsmaalet er dog, om der ikke gaar mere tabt, 

 end der vindes. Bortset fra, at de kan yde Mængder af Hasselnødder 

 og Brombær og nogen Brændsel til Bagerovnen, giver de dog Læ for 

 Kvæget i daarligt Vejr og Læ mod de udtørrende Vinde 1 . 



1 I „Flensborg Avis" stod 16.— 19. Oktbr. 1914 et af Chr. Ferd. Andersen varmt 

 skrevet Forsvar for Hegnenes Bevaring. 



