32. Skovbryn, Hegn, Krat 



603 



Krat er Samfund af lavere Vedplanter, lave Træer, Høj buske og 

 Smaabuske sammen med Urter, Græsser m. m., hvilke sidste danner 

 et Marklag, hvis Højde og Tæthed er forskellig efter Belysning og 

 Jordbundsnatur. For noget tæt Bundlag bliver der sædvanlig ingen 

 Plads. 



Krattene har forskellig Oprindelse og Flora; de fleste er Kultur- 

 produkter, mere eller mindre i Forbindelse med Indgreb af Klima og 

 Jordbund, meget faa er oprindelige, d. e. de skylder helt og holdent 

 deres Oprindelse til disse sidste Faktorer; nogle er stærkt blandede, 

 andre væsentlig dannede af een Art. De naturlige Krat findes kun 

 i ringe Udstrækning hos os; de af Kulturen frembragte opstaar oftest 

 ved Skovødelæggelse og Husdyrenes Græsning. Hvis Krattene bliver 

 fredede for Kulturen, det vil sige overladte helt til sig selv, vil de 

 lukke sig, blive tættere og højere, rimeligvis til Skov. Saaledes luk- 

 ker Fosdals Krat sig mere og mere, efter at det er blevet fredlyst. 

 Til dem, hvis Tilblivelse i høj Grad maa antages at skyldes Kultur- 

 indgreb, hører Jyllands Purrkrat af Eg og Bog, mange Hasselkrat 

 og vel ogsaa Tornkrattene. Mere oprindelige er formodentlig mange 

 paa vaade Steder, ved Aa- og Søbredder voksende Krat. 



Purrkrattene af Eg og Bøg skyldes utvivlsomt Menneskenes 

 Indgreb i Forbindelse med de livløse Naturforhold, navnlig Vinden. 

 De er allerede omtalte under Ege- og Bøgeskoven. P. Borch skriver 

 (1900): »Eg og Bøg har en forunderlig Evne til under Vindens Tryk 

 at »dukke sig«, ligesom vende Ryggen mod Vinden og ride Stormen 

 af, buske sig og frembringe et tæt Væv af Smaagrene, og overhovedet 

 danne en næsten uigennemtrængelig Mur.« Det er især de bakkede 

 Hedeegne, der er rige paa Purrkrat, men langt mod Vest i Jylland 

 findes der Egekrat paa Aaskrænter og Hedebakker. Det er vistnok 

 alene i de midterste og østlige Egne af Jylland, at Purrkrat af Bøg 

 forekommer. De vil utvivlsomt alle forsvinde i Tidens Løb, idet de 

 vil blive omdannede til Naaleskov eller Agerniark, hvis de ikke fred- 

 lyses. De højeste af Egekrattene fortjener vel Navn af Kratskov. 

 Smaabladet Lind findes i dem, men næppe Ælm. Som alle andre 

 Krat er de hejst værdifulde for Dyrene, ikke blot for Fuglene, men 

 ogsaa for Pattedyr som Harer, Grævlinge, Pindsvin, Ræve og Ü., som 

 her finder Skjul og Føde. 



Paa visse Steder, navnlig vindblæste, kan andre Træer danne 

 Krat, saaledes Aspen (Fig. 57), fordi den har saa overordentlig let 

 ved at danne Rodskud, og naar den kan faa Fred for de store Græs- 

 ædere, kan Krattene naa en Højde af 2—3 m og mere. Da den er 

 et udpræget Lystræ, dannes Bundvegetationen af mange Urter, Græs- 

 ser og undertiden ogsaa Dværgbuske som Lyng og Blaabær. Som 



