33. Afvigende Standpladser i Skovene 



615 



navnlig' Fugtighed og Næringsrigdom, hvorledes den fremvoksende 

 Plantevækst er. Paa en ryddet Strækning i Skov nær Korsør fandtes 

 i August en utrolig frodig Vegetation, omtrent meterhøj, med mange 

 Stubbe af Æl, Ask, Eg og Hassel, fra hvilke mægtige Skud i tætte 

 Masser havde udviklet sig; desuden af andre Vedplanter Buske af 

 Pil (Salix caprea), Dunet Gedeblad og Brombær. Skoven maa have 

 været en fugtig Blandingsskov af Æl og Ask. Den mægtige Urte- 

 vegetation var for en stor Del Skovplanter, for en Del Markplanter 

 som Arter af Tidsel, Præstekrave, Slangehoved eller Fugtigbunds- 

 planter som Siv (Juncus conglomeratus), Mjødurt o. a. 



Kødfrugtede Vedplanter udsaaes af Fuglene; Brombær og navn- 

 lig Hindbær og Hyld vokser op; neraarige Græsser indvandrer, Mose- 

 bunke og Bølget Bunke, hvilken sidste undertiden klæder Rydde- 

 pladserne med et tæt Dække, der i Blomstringstiden ligner en bleg 

 rødbrun Kornmark (Fig. 212). Det vil sikkert være en interessant 

 biologisk Opgave indgaaende at studere Udviklingen og Arternes 

 Kampe paa saadanne Ryddepladser. 



Skovbrande spiller heldigvis ingen stor Rolle i Danmark, selv 

 om der maaske hvert Aar gaar et lille Stykke Naaleskov i Løbet. 

 Ogsaa her er der den Opgave at følge den nye Vegetations Udvikling 

 Skridt for Skridt. Jeg har ingen Lejlighed haft; kun et Udviklings- 

 trin har jeg iagttaget: en ung Granskov brændte i Krogenberg Hegn 

 ved Kvistgaard; 4 — 5 Aar efter (da de brændte Træer var fjernede) 

 var Bunden dækket ganske tæt med Græs (Bølget Bunke og Al ni. 

 Hvene), i hvilket Tæppe spredt fandtes en hel Del andre Blomster- 

 planter, saavel Urter som unge Vedplanter (Birk, Røn og Hindbær). 

 Det ubrændte tilstødende Areal var en tæt, smuk, ung Skov, der 

 ganske dækkede over Jorden, hvis Vegetation derfor var meget fattig. 



I Norge, Sverige og Finland er Skovbrande derimod langt al- 

 mindeligere, fordi Skoven hovedsagelig er Naaleskov, og tillige bruges 

 eller brugtes »Svedje«, d. e. Skoven hugges om og brændes for at 

 skaffe frugtbar Agerjord. I en Beretning til den K. Svenske Domæne- 

 styrelse siges endog: »Vore nuværende Skove i Norrbottens Lün er 

 alle, næsten uden Undtagelse, fremkomne efter Brand.« 



Den anden økologiske Faktor, som paa særlig tydelig Vis sætter 

 Præg paa afvigende Standpladser i Skovene, er Fugtigheden. Den 

 er knyttet til lavere Terræn, f. Ex. Kløftskove med eller uden smaa 

 Vandløb, til Væld, der træder ud fra Bakkerne og gør Jordbunden 

 vandrig, smaa i alt Fald periodisk vandfyldte Fordybninger, mindre 

 eller større Skovdamme, smaa Indsøer eller udgravede, nu paa ny 

 vandfyldte Moser. Nogle Exempler kan anføres. 



