— 12 — 



hvad man forøvrigt nok kunde slutte af den Maade, Kylling fik 

 sit Materiale tilsendt paa fra mange forskellige Hænder, at den 

 samme Art ofte genfindes flere forskellige Steder i Viridarium 

 under forskellige Navne og at en ganske almindelig Art kan 

 findes nævnt fra et enkelt Findested. Man har ved de hidtidige 

 Forsøg paa at udlægge Kyllings Navne i alt for høj Grad stolet 

 paa, at det var et ensartet og vel bearbejdet Materiale, man havde 

 for sig. 



De bedste Oplysninger om Floraen i Danmark paa den Tid 

 findes i Apoteker J. Bursers Herbarium, hvori hver Art er 

 forsynet med udførlige Oplysninger om dens Udbredelse; desværre 

 blev det bortført af svenske Krigere i 1659 og findes nu i Upsala. 

 Et andet gammelt dansk Herbarium, der er samlet af Lærer 

 Jochum Halling i Taarnby paa Amager tilhører nu Viden- 

 skabernes Selskab i Kristiania (se Ove Dahl); heri benyttes de 

 samme Navne som i Viridarium, men da Herbariet er yngre end 

 Kylling, nemlig samlet mellem 1694 og 1738, har det ingen Værdi 

 til Forklaring af Kyllings Navne. 



Lægeplanter. 



Som Apoteker interesserede Heerfordt sig selvfølgelig i særlig 

 Grad for de medicinske Urter, dem han formentlig har dyrket 

 i »Dronningens Have« og benyttede paa Hofapoteket. En Del 

 af Herbarieplanterne maa sikkert være tagne af denne Have eller 

 eventuelt andre Haver ved Nykøbing, og Herbariet faar der- 

 igennem en vis medicinalhistorisk Interesse. Følgende Planter 

 maa sikkert være samlede i en Medicinalhave: 



Achillea ageratum L., i Herbariet kaldet Eupatorium Mesues, 

 i Billedsamlingen (hvor Planterne baade har latinske og tyske 

 Navne) kaldes den Leber-Kraut oder Leberbalsom. Det er en 

 gammel Lægeplante, allerede anvendt af Galen, hjemmehørende 

 i Sydfrankrig og Italien. Simon Paulli (1648, p. 156) omtaler den 

 som anvendt paa Apotekerne paa hans Tid, om dens Forekomst 

 her i Landet skriver han: »er icke at finde udi Marcken; Men 

 alleeniste udi fornemme Hafver, hvor den blifver dyrcket«. Endnu 

 i Ph. D. 1772 er den officinel og angives at være dyrket i Haver. 



Aconitum napellus L., Napellus, Giftig Eisenhütlein, var aim. 

 dyrket i Bønderhaver baade før og efter den Tid, f. Eks. skriver 

 Kamphøvener- i 1837 fra Gloslunde paa Lolland (Lange 1898, 

 p. 254): »Haven var ret vakkert anlagt: 4-kantede Bede, kantede 



