— 15 — 



riana sylvestris. Endnu i Ph. D. 1772 og 1805 var begge officinelle 

 og Valeriana phu dyrket i vore Haver (»in hortis nostris bene 

 proveniens«). 



Foruden de nævnte kan mange af de andre meget vel have 

 været dyrkede i Haven, selv om de samtidig var vildtvoksende i 

 Nærheden, f. Eks. Archangelica sativa (kaldet Angelica Falstria), 

 Asparagus off., Leonturus cardiaca, Malva alcea, Scrophularia alata 

 og Teucrium scordium; det var den Gang almindeligt at indplante 

 de vildtvoksende Planter, man havde Brug for, i Medicinalhaverne. 

 Da samtidig en Del Haveplanter forvildede sig og formerede sig 

 udenfor Haverne, bliver det stedse overordentlig vanskeligt at 

 drage Skel mellem vildtvoksende Planter og Haveplanter. 



Denne Samling af Medicinalplanter er i Virkeligheden højst 

 karakteristisk for Tiden kort efter Reformationen. Foruden en 

 Del af de ældgamle, allerede i det gamle Ægypten anvendte Læge- 

 planter saasom Althaea og Cartharnus og en Del sydeuropæiske, 

 af Munkene indførte Lægeplanter saasom Parietaria og Imperatoria 

 finder vi en hel Del Lægeplanter, som først kom i Brug under 

 Reformationen under Paavirkning af Paracelsus og hans Til- 

 hængere. Den Forestilling, at Planterne var skabte for at bruges 

 som Medicin ser vi udtrykt i Heerfordts ovenfor citerede Forord 

 til Herbariet; det var den gængse Mening endnu den Gang, men 

 Paracelsus gik endnu videre og mente, at hver Plante bar en 

 Signatur, et synligt Kendemærke, for at vise, hvortil den skulde 

 bruges. Denne, i vore Øjne højst naive Forestilling, spillede en 

 stor Rolle den Gang og bevirkede, at mange Planter, der ikke 

 før havde været benyttede i Medicinen, nu blev taget op. Mange 

 af dem holdt sig forøvrigt i 2 — 300 Aar, men er nu gaaede ud 

 af Brug igen. Man søgte denne Signatur i tilfældige Ligheds- 

 punkter mellem Planten og Sygdommen f. Eks. Chelidoniums 

 gule Saft mod Gulsot, talrige rødfarvede Plantedele mod Blød- 

 ninger etc. og lige saa ofte i selve Navnet f. Eks. Stenbræk mod 

 Blæresten, Venushaar mod Haaraffald, Spydblad mod Spydstik, 

 Tandrod mod Tandpine, Lungeurt mod Lungesot o. s. v. Under- 

 tiden »fandt« man Signaturen ud fra Plantens velkendte Egen- 

 skaber, f. Eks. skulde de sorte Bær af Atropa Belladonna være et 

 Tegn paa, at Saften af Planten udvidede Pupillen. Bupleurum 

 rotundifolium med sine gennemvoksede Blade skulde derfor be- 

 nyttes som Afføringsmiddel og tillige mod Spydstik. Om Gratiola 

 skriver Crollius (1633, p. 51): »L'herbe appellee en François 

 grace de Dieu, en Latin gratia Dei, en Italien stanca cauallo, 



