— 47 — 



Bastarder. Disse kan paa Grund af deres vegetative Formering brede sig 

 og danne store Bestande, der maa kunne holde sig i en Isengere Aarrække. 



Bastarden er blot omtalt én Gang før i dansk Literatur. M. J. Ma- 

 thiassen har iagttaget den i Mullerup Mose paa Sjælland og har offent- 

 liggjort sine Undersøgelser i en lille Artikel her i Tidsskriftet 1 ). Han har 

 foretaget en Række omhyggelige Maalinger over Plantens Højde, Bladenes 

 Bredde, Kolbens forske'lige Dimensioner etc., som i det store og hele stem- 

 mer godt med mine ovenfor angivne Maal. 



Udenfor Danmark omtales Typha-Bastarden fra Mellem-Europa af 

 Ascherson og Graebner (Synops. Mitteleurop. Fl. I, p. 278; Das Pflan- 

 zenreich, Typhaceæ (1900) p. 16), der fremhæver dens Mangeformethed. 

 De tør ikke bestemt udtale sig om, hvorvidt alle de saakaldte Mellemformer 

 virkelig er Bastarder; de er muligvis »besondere Abarten«. Ejendommeligt 

 er, at Bastarden ofte er mere blaagrøn end nogen af Forældrene, og dette 

 Forhold har foranlediget, at den er blevet beskrevet som særlig Art under 

 Navnet T.glauca Godr., med hvilket Navn den endnu figurerer i Kron- 

 feld's omhyggelige Monografi over Slægten 2 ). Sandsynligheden taler dog 

 for, at det overalt drejer sig om Bastarder mellem de to Arter. 



5. Poa pratensis var. irrigata (Lindm. pr. sp.), en Plante, der nøje 

 svarer til Landman's Beskrivelse (Bot. Not., 1905, S. 74 ff.) af Poa irri- 

 gata, vokser i vaad Blandingseng (Overgangsmarsk) mange Steder, f. Eks. 

 ved Fjordbredden udfor Volk Mølle. Den er 30—35 cm høj, staar spredt 

 i Engen og har faa og faa-axede Grene i Toppen. Smaaaxet er 2 — 3-blom- 

 stret, noget violet anløbet; Inderavner med lidt straaf arvet Hindekant 

 — det hele lidt pruinøst. Yderavner og Inderavner større end hos P. 

 ^pratensis. 



6. Poa pratensis L. var. subbiflora nov. var. Spiculis subbifloris 

 parvis, ca. 4 mm longis, glumis paleisque basi violaceis apice stramineis. 

 Foliis caulis floriferi latis brevibus apice galericulata, foliis axis sterilis 

 longis angustis pianis. 



En ejendommelig højt-voksen Form (90 — 100 cm) med brede korte, 

 i Spidsen kappeformet sammenknebne Stængelblade, lange smalle flade 

 Blade paa de sterile Skud og rigtblomstret Top. Topgrenene 4 fra de 

 nedre Axler, med mange Smaaax. Smaaax smaa, forneden violet anløbne, 

 foroven straaf arvede, de fleste 2-blomstrede, nogle treblomstrede. — 

 Minder i Udseende om en Deschampsia. 



I Sumpeng ved Allingaa's Munding, 27. 6. 16. 



7. Poa trivialis L. er meget almindelig i de vaade Enges høje 

 Plantedække. Den sædvanligt forekommende Form er violet anløbet paa 

 Smaaaxene ; men en gul-farvet Form (vist v. pallescens Stebler et Volkart) 

 findes ogsaa sammen med den typiske, — altsaa en Albino- eller rettere 

 Aurea-form, ikke en af Skygge fremkaldt bleg Modifikation. 



8. Alopecurüs geniculatus L. forekommer paa de inddæmmede 

 Børbevoksningers Faskine- Gærder i flere Former, der varierer i Henseende 

 til Habitus (robuste — spinkle) og til Støvknappens Farve. Hos nogle er 



x ) M. J. Mathiassen: Iagttagelser over Typha i Mullerup Mose. Bot. 



Tids. 20. Bd. (1896), Side XXIV-XXVI. 

 2 ) M. Kronfeld: Monographie der Gattung Typha Tourn. — Verh. zool. 



bot. Ges. Wien, Bd. 39 (1889). 



