- 193 — 



Kultur i større Stil. Der gøres omhyggeligt Kede for dets Kultur og alle 

 de Forhold man har at tage i Betragtning dermed (f. Eks. Parasiter, Ar- 

 bejdsforhold etc.); endvidere for Indsamlingen og Behandlingen af Mæl- 

 kesaften, Kautsjuken, lige fra dens Tapning af Træerne til det færdige 

 Kautsjuk, som er rede til Indskibning til Europa. 



I det næste Kapitel behandles Kokosplantager paa lignende Maade. 

 Dyrkningen af Kokospalmen er jo nemlig i den sidste Tid ogsaa ved at over- 

 gaa fra Husmandsdrift til rationel Drift i store Plantager. Det er Kopraens 

 (den indtørrede fedtrige Frøhvides) store Betydning som Raastof for Mar- 

 garinefabrikationen, der betinger Kokospalmens rivende Fremskridt som 

 Kulturplante. 



Det sidste Kapitel omhandler Siams Skove og deres økonomiske 

 Udnyttelse. Det Østasiatiske Kompagni har store Koncessioner i Nord- 

 Siam, hvor der hovedsagelig skoves Teaktræ, og mindre Koncessioner 

 paa den østlige Side af den malayiske Halvøs nordlige Del (ved Bandon), 

 hvor særlig de mægtige Dipterocarpaceer er Genstand for Hugst. Medens 

 Teaktræet og nogle andre har Stammer, der, naar de er tørre, kan flyde 

 i Vand, og som derfor kan flødes fra Urskoven til Kysten, er der mange 

 værdifulde Træsorter, som er saa tunge, at Stammerne selv i tør Til- 

 stand synker i Vand, hvad der betinger Vanskeligheden ved Transpor- 

 ten. — 



Bogen gør undertiden Indtryk af at være skrevet lidt for hastigt, 

 men fraset enkelte Skødesløsheder (»en dyb Sø som Jylland«, S. 22) er dens 

 Sprog vel formet og klart, saa man læser den med Fornøjelse. Derimod 

 kan Anmelderen ikke undlade at omtale en mere væsentlig Anke, nemlig 

 Mangelen af baade Indholdsfortegnelse og Register, hvad der sikkert vil 

 vanskeliggøre Bogens Benyttelse en hel Del. C. H. O. 



J. Lind: Om Lægeplanter i danske Klosterhaver og Klosterbø- 

 ger. Henrik Koppels Forlag. København 1918. 115 S. 8vo. 

 J. Lind har før givet værdifulde Bidrag til Studiet af de gamle Læge- 

 planter og har i den foreliggende lille Bog givet en mere indgaaende Behand- 

 ling af Emnet: »Hensigten er«, skriver han i Indledningen, »at samle en 

 Del af de mange spredte Oplysninger der foreligger om, hvilke Urter man 

 brugte her i Landet i Middelalderen, hvorledes og hvortil man brugte dem 

 og hvorledes man skaffede sig de Rødder, Blade og Bær, som man havde 

 Brug for«. For at naa sit Maal, har Lind benyttet Bogstudier, Navnestu- 

 dier og Naturstudier. Forfatteren siger S. 6 — meget rigtigt — at Navne- 

 studier er farlige, men de er jo nødvendige og naar han siger: »Navnestu- 

 dier burde jeg vistnok helst have ladet ligge«, kan Anmelderen ikke ganske 

 give ham Ret. Man maa altid være de sproglig interesserede Botanikere, 

 som vil være med til at løse de gamle Navne - Knuder, taknemmelig, 

 naar de vover sig ind paa Omraadet. Lind gennemgaar nøje Urterne i 

 Henrik Harpestrængs Lægebog og kommer til det Resultat, at denne Bog 

 nærmest er en Oversættelse af Constantinus og Macer Floridus, og at H. H. 

 deri har anført en Del Planter, som paa hans Tid slet ikke fandtes her i 

 Landet. Autor kan derfor heller ikke dele den af andre Forfattere fremsatte 

 Mening, at man. af H. H.'s Bog faar en god Forestilling om, hvad Datidens 

 Haver indeholdt. Lind deler H. H.'s Navne i 3 Grupper. Dem uden dansk 

 Navn, dem hvor de danske Navne er afledede af latinske og dem, hvor 



