- 194 — 



det danske ikke har noget at gøre med de latinske. De første siger For- 

 fatteren er fortrinsvis Constantin'ske, de næste maa være lavede af Folk, 

 der kunde saavel dansk som Latin, og dette kan i den Tidsalder næppe 

 have være andre end Munkene. Den tredie Gruppe er derimod Planter, 

 som var kendte eller fandtes vildtvoksende her i Landet paa H. H.'s Tid. 

 Mon ikke Pyrethrum, Bærtram, Bertrafn burde have været i mellemste 

 i Stedet for i sidste Gruppe ? De danske Navne kunde godt tænkes at være 

 en Forvanskning af Pyrethrum eller af Parthenium. S. 25 læser man: 

 »Gariophilum, Gørfars naghlæ. . . Det fremmede Navn Caryophylli er i 

 Folkemunde bleven omformet til Gørfærs naghlæ, og den sidste Halvdel 

 af dette Navn er efterhaanden blevet til Nelliker«. Her burde vistnok 

 hellere have staaet: I det folkelige Navn Gørfærs naghlæ er første Led 

 en Omformning af det fremmede Navn Caryophylli, det sidste Led, der er 

 det samme som Nagle, Søm og som hentyder til Blomsterknoppernes 

 Form, er efterhaanden bleven til Nelliker. — Man har jo i fransk endnu den 

 gamle Sammensætning i Navnet Clou de girofle, og vi burde have beholdt 

 Skrivemaaden Negliker. 



I Afsnittet Naturstudier giver Forfatteren en Del Optegnelser om 

 Planter fundne paa Voldsteder og Euiner, hvor der i gamle Dage har 

 ligget Klostre og Borge. Mange af de der forekommende Planter findes 

 hyppigt ellers ikke i Miles Omkreds om de paagældende Steder, og man kan 

 derfor med temmelig stor Sikkerhed regne, at de er ført dertil ved Menne- 

 skehaand. S. 53 i dette Afsnit staar: »Karteboller har jeg aldrig fundet 

 under lignende Forhold før; de brugtes i ældre Dage dels som Medicin 

 (Harpestrængs Virga pastoris) dels ved Uldens Tilberedning«. Det er vel 

 kun D. sil vestris og pilosus, som er fundet paa nævnte Sted: Jungshoved, 

 men ingen af disse kan have været brugte ved Uldens Tilberedning, dertil 

 er de altfor vege, hertil kan kun den ægte Kartebolle D. fullonum bruges, 

 og denne er vel aldrig fundet her i Landet. 



Sidste Halvdel af Bogen bestaar af en Række Smaa-Monografier over 

 Lægeplanterne omtalende deres Historie og Udbredelse her i Landet og 

 deres Anvendelse i Medicinen. Her fortælles om Kulsukker, der i sin Tid 

 var meget anerkendt som Saarlægemiddel, at en nulevende skotsk Læge, 

 der havde hørt herom, lod anstille kliniske Forsøg og beviste at Planten 

 virkelig besidder værdifulde saarlægende Egenskaber. 



Hele Bogen er skrevet i et fornøjeligt og let læseligt Sprog, som alt 

 hvad der kommer fra J. Linds Pen. Axel Lange. 



Carl With og Svend Dahl: -Vore Naturhistoriske Museer og Biblio- 

 teker. Forslag til et Centralinstitut. København. Lybecker. 1918. 

 40 Sider. 



De to Forfattere, af hvilke den første er Zoolog og Læge, den anden 

 Underbibliotekar og zoologisk uddannet og interesseret, gør i dette lille 

 Skrift først Rede for de daarlige Pladsforhold ved vore tre naturhistoriske 

 Mnseer baade med Hensyn til de videnskabelige Krav og til de for Offent- 

 ligheden tilgængelige Samlinger. Udførligst omtales det zoologiske Museum. 

 Om det botaniske Museum anføres bl. a. det bekendte Faktum, at der i 

 sin Tid blev forlangt 150,000 Kr. til dets Opførelse, men kun bevilget 100,000 

 Kr., og at der i 1906 blev udarbejdet en Plan til en ny Museumsbygning, 

 som var anslaaet til 350,000. Kr. 



