Det nederste Støtteblad i Græssernes 

 Blomsterstand. 



Af 



O. G. Petersen. 



Noget af det mest karakteristiske i Græssernes Opbygning 

 — saaledes som de fremtræder under vort Himmelstrøg — er den 

 bratte Overgang fra Stænglens øverste, veludviklede Løvblad til 

 de fuldstændig rudimentære Højblade, ovenfor hvilke Partialblom- 

 sterstandene udspringer. I mange Tilfælde kan de overhovedet ikke 

 ses, ellers viser de sig som en svag, randformet Forhøjning, der ikke 

 sjældent er noget nedløbende og noget nedtrykket paa Midten og 

 som aftager i Tydelighed opefter i Blomsterstanden. Den speciellere 

 Udformning af dette Rudiment er allerede beskrevet af Alexander 

 Braun 1 ), men har iøvrigt ellers ikke været meget omtalt. Af euro- 

 pæiske Græsser er det vel egentlig kun Sesleria, der har dette Høj- 

 blad udviklet i Bladform, hvilket vistnok første Gang er bemærket 

 af Kunth 2 ). Hos denne er det nogenlunde typisk og bliver ikke 

 videre omtalt her, lige saa lidt som den stærke Udvikling af Høj- 

 bladene hos Græsser som Anomockloa og Phyllostachys. Det af vore 

 danske Græsser, hvor den normale Udvikling af dette Højbladrudi- 

 ment nærmer sig mest til Bladformen, er vel Nardus, omtalt allerede 

 hos de ældre Forfattere. 



Blade af samme Orden som disse Rudimenter hos Græsserne 

 kommer først til Udvikling i det endestillede Smaa-Aks, hvor de 

 fremtræder som Yderavner, hvorfor f. Eks. hos en Agropyrum dette 

 Smaa-Aks staar i et Plan, der er retvinklet paa de andres. 



1 ) Ueber die Erscheinung der Verjüngung in der Natur. 1861 S. 92. 



2 ) Enumeratio plantarum I. S. 321, 1833: »Spicae ... ad basin inter- 

 dum bracteatae«. 



Botanisk Tidsskrift. 36. Bind. 18 



