— 327 - 



kortest, hvilket sædvanlig vil ledsages af, at Middelnedbøren er størst. 

 Jeg maa derfor fastholde min Opfattelse: at Middeltemperatur og Middel- 

 nedbør for Aaret i Forening med den gennemsnitlige Afstand mellem 

 Frostperioderne afgjort sætter sit Præg paa Trævæksten i Landets for- 

 skellige Egne. 



Ligeledes fremhævede Kammerherre P. E. Mülllk Betydningen for den 

 Art Undersøgelser af at fremhæve den i vort Land hyppigt vekslende 

 Jordbunds Indflydelse paa Trævæksten, hvilket ikke i tilstrækkelig Grad 

 syntes at have fundet Sted. 



Paa dette Punkt maa jeg ikke have udtrykt mig tilstrækkelig tydeligt, 

 thi det har af mig under hele min Fremstilling af Klimaets Indflydelse paa 

 Trævæksten været underforstaaet, at det gjaldt samme Jordbundsforhold. 

 Det ligger fjærnt fra min Tanke at ville paastaa, at Bøgen i Egne af Landet 

 med gunstige klimatiske Forhold skulde have god Vækst paa næringsfattig 

 Jordbund, saa lidt som at mene, at den i Landets barskere Egne skulde 

 være ufølsom for gunstige Jordbundsforhold. Men paa den anden Side 

 anser jeg ikke den Mulighed for udelukket, at Klimaet kan have Indfly- 

 delse paa Jordbundens fysiske Tilstand. Den inulddækkede Bund med 

 skør og dyb Overgrund vil ofte være særlig fremherskende i milde Egne 

 af Landet med svage Temperatursvingninger og liden Nedbør, medens stor 

 Nedbør parret med lav Temperatur vistnok bidrager til Mordannelse. 



Med nogen Eet vil man kunne forekaste mig, at noget af det her 

 fremdragne skulde have været sagt under selve Mødet. Jeg maa dertil 

 bemærke, at Kammerherre Müllers Angreb kom mig saa uventet, saa 

 uforberedt, fordi P. E. Müllers Imødegaaelse var af en saadan Natur, at 

 den syntes at aabenbare en mere dybtgaaende LToverensstemmelse imellem 

 os om vor Opfattelse af naturvidenskabelige Studiei af vor Skovnatur som 

 Grundlag for vort Fag, end jeg nogensinde forhen har set Tegn til. Man 

 kan jo vel se forskelligt paa enkelte Punkter og dog føle sig som gode 

 Allierede, men her — saa syntes det mig — drejede det sig om Afvigelse 

 i Opfattelse af mere indgribende Natur, af mere omfattende Rækkevidde, 

 og dette gjorde et saa stærkt Indtryk paa mig, at det betog mig Evnen 

 til i Øjeblikket at besvare Kammerherrens Indvendinger. Thi til Kammer- 

 herre Müller har jeg i en meget lang Aarrække staaet i venskabeligt For- 

 hold for en Del baseret paa, at der ikke findes nogen Forstmand, der har 

 betydet saa meget for mig som P. E. Müller. Ved sine nu verdenskendte 

 Jordbundsstudier har han grebet mægtig ind i hele mit Liv. Nu er der ikke 

 mange tilbagelevende, der kan genkalde sig i Erindringen den Tid, da man 

 stod ganske uforstaaende overfor disse Spørgsmaal, da Begreberne Mor 

 og Muld, Overgrund og Undergrund slet ikke bestod; og »det er utroligt« 

 — som en bekendt Politiker skal have udtrykt sig — »hvor hastigt Vandene 

 kan lukke sig over en ældre Herre«; naar der nu om Dage tales om disse 

 Forhold, kan man hos den yngre Generation møde en vis Uvidenhed om, 

 hvad vi egentlig skylder P. E. Müller. Men foi mig, der selv hører til det 

 Slægtled, der har oplevet P. E. Müllers første Fremtræden, har det stedse 

 været følt som en Trang at hævde, at P. E. Müller i nogen Maade kan 

 siges at staa som en Skaber af, en Grundlægger af en af det danske Skov- 

 brugs vigtigste Opgavers Løsning: Bøgens Foryngelse under vanskelige 



