— 25 - 



og Ohara fragilis dækkede Bunden i den pelagiske Zone — und- 

 tagen i et smalt Bælte langs Land, som Carex rostrata var i Færd 

 med at indtage. 



Den store 0 dækkedes nu af en jævn Vegetation af Carex 

 acutiformis, og Bunden var bleven fastere at træde paa. Sphagnum 

 var forsvunden, men Marchantia saa ud til at trives godt paa det 

 tætte Tæppe af raadnende Came-Blade. Medens det 1908 var mu- 

 ligt med en lille Pram at komme helt inden om Øerne, var det 

 kun med stort Besvær, at man i 1910 formaaede at stage Prammen 

 frem til den yderste Spids af den store 0. 



Dam S. 



Denne Forsøgsdam er beliggende Syd for M og er forbunden 

 med denne ved en Grøft, gennem hvilken der kun sjælden (ved 

 Vintertide) rinder lidt Vand i Retning mod S. Fra S fører igen en 

 Grøft mod Øst til Bagsværd Sø. Denne sidste Grøft er som ogsaa 

 den førstnævnte og en lignende mellem M og den tredje Forsøgs- 

 dam, N, i sin Tid gravet med det Formaal at regulere Vandstanden 

 i Dammene. S har en ret regelmæssig, rundagtig Form og er knap 

 1 U Hektar i Flademaal. Dens største Dybde andrager 4 — 4*/a Meter 

 og findes ikke i Dammens Centrum, men nærmere dens østlige 

 Bred, og Dammen har i Overensstemmelse hermed sit pelagiske 

 Omraade mod Øst (Fig. 7), medens den vestlige Side er vegetations- 

 rig og Dammens Tilvækstside. 



Omgivelserne (oven for Tørveomraadet) er bakkede, mindst 

 mod Vest, og Vegetationen er Naaleskov. Kun et enkelt Sted (ved K) 

 staar en stor Bøg, hvis Grene luder ud over Vandet (Fig. 7). Hvad 

 Bredderne angaar, kan man naturligt dele dem i tre Dele, Øst- 

 bredden (fra Pæl 6 til hen imod 9) med stejle Skrænter (Fig. 7), 

 Nordbredden (fra 9 til 2) med svagt hældende, lavere Skrænter 

 (Fig. 8, i Baggrunden) og Vestbredden (fra 2 til 6) med et bredt 

 Tervebælte, bag hvilket Skovbunden skraaner svagt opad mod et 

 højere Terræn. Fælles for de to første er, at Tørvezonen er smal, 

 ja stedvis paa Østbredden aldeles ikke til Stede — hvad enten nu 

 den gamle Tørv her er ganske afgravet, eller Resterne af den efter- 

 haanden er borteroderede af Vandet, som her er blankt helt ind til 

 Bredden. En Erosion vil let have kunnet gaa for sig, da Øst- 

 skrænten paa et længere Stykke (fra 7 til 8) staar med en bog- 

 stavelig talt lodret — omend kun meterhøj — Brink imod Vandet 

 (Fig. 7). Til begge Sider for denne Brink hæver Østbredden sig 



