— 125 — 



tænke sig en Forbindelse ved Udløbere mellem dem. De viste sig 

 ved nærmere Undersøgelse at have en mere eller mindre vandret 

 Stængeldel med straktleddede Internodier, fra hvis Aksler Birødder 

 udgik og fæstede Planten i den bløde Bund ; den vandrette Stængel 

 var forskellig i Længde (indtil ca. 15 Cm. lang) og Internodierne 

 vekslede ogsaa meget i den Henseende ; Stænglen var tyndest i den 

 bageste (ældste) Del og tiltog jævnt i Tykkelse hen mod Rosetten, idet 

 den tilsidst bøjede opad og blev kortleddet ; kun paa dette sidste Stykke 

 fandtes nu Blade, medens de var fuldstændig forsvundne fra den 

 vandret liggende Del. Antagelig staar Planten Vinteren over i dette Sta- 

 dium, og om Foraaret, naar Vandet synker, dannes saa den oprette 

 og blomstrende Luftstængel. Der er saaledes næppe nogen egentlig 

 Udløberdannelse eller et vandret krybende Rhizom, hvorfra de 

 blomstrende Stængler udsendes; men paa den anden Side er disse 

 Rosetplanter med deres vandrette og straktleddede ældre Stængeldel 

 næppe Kimplanter. Et Vink til Forstaaelsen af dette Problem gav 

 et Individ, som øjensynlig var enten for tidligt eller for sent paa 

 Færde. Det stod nu helt under Vand med sin oprette Luftstængel, 

 der bar adskillige Blomsterskærme, og hvis Blade nærmest var af 

 den almindelig Overvandsforms Udseende; det var tydeligt, at Efter- 

 aarsvandstigningen havde overrasket Planten midt i dens Blomstring. 

 Dette Individs Grund var opbygget paa samme Maade som den 

 der er skildret for Rosetplanternes Vedkommende, altsaa med en 

 ældre vandret Stængeldel ; men foruden den blomstrende Luftstængel 

 havde den fra to af Stængelgrundens korte Internodier udviklet 

 spinkle, oprette og straktleddede, rent vegetative Skud. Disse Skud 

 mindede meget om Rosetplanterne, dog med den Forskel, at der 

 ikke var nogen Rosetdannelse i deres Spids — endnu. Jeg tænker 

 mig nemlig, at den blomstrende Luftstængel hos Oe. aquatica ud- 

 vikler nogle saadanne straktleddede Bladskud fra sin Basis, og at 

 disse let gaar løs, føres bort med det stigende Vand, slaar Rod og 

 saa danner en Roset, idet der ikke længere sker nogen Strækning 

 af Internodierne; ved at Rødderne dannes hovedsagelig eller i alt 

 Fald kraftigst mod Spidsen, hvor Væksten foregaar, forstaar man, 

 at den ældre Del, den straktleddede, bliver vandret, og at den er 

 svagere og tyndere. Denne Hypotese maa selvfølgelig prøves ved 

 at følge Planten til andre Aarstider. Til Fordel for den taler, at 

 en Plante, der under Navnet Oe. aquatica (Oe. Phellandriuri) dyrkes 

 i Mosen i Botanisk Have, men som sandsynligvis er en udenlandsk 

 nærstaaende Oenanthe-F orm, forholder sig paa en lignende Maade: 



