— 135 — 



Grund af Afvandingen; hist og her fandtes Pletter med Agrostis canina; 

 Mosser manglede næsten ganske. 



Fra Bognæs Plantage gik vi nord paa nær Stranden ; det dyrkede Land 

 ligger lidt til Vejrs, og derfra til Vandet er først en lav Skrænt, saa 

 Overdrev og yderst Strandvegetation; lidt længere nord paa indskydes der 

 nedenfor Skrænten en Ferskbundsvegetation nærmest af Vældmosekarakter, 

 samtidig med at Strandvegetationen gaar over fra Sandstrand til Strandeng. 



Paa Skrænten fandtes hist og her enkelte Buske og lidt Krat, mest 

 af tornede Planter, hovedsagelig Prunus spinosa, Cratægus oxyacantha, 

 Sambucus nigra, Rubus sp. ; i Bunden fandtes Rester af gammel Krat- 

 bundvegetation : Anemone nemorosa, Moehringia, Geum urbanum, Epi- 

 lobium. montanum, Primula officinalis, Urtica dioica, Anthriscus Silvester. 

 Paa Overdrevene var Vegetationen sammensat paa lignende Maade som 

 udenfor Plantagen ; Statice's smukke lyserøde Blomster stod i en saadan 

 Mængde, at de gav Marken et rosa Skær og frembød et prægtigt Skue 

 mod den grønne Bund; imellem dem lyste Ranunkler og Høgeurter og de 

 hvide Stenbræk. Ret talrig var ogsaa den smukke Gøgeurt, Orchis morio, 

 som i det hele synes at være udbredt paa Tudsenæs paa saadanne Vokse- 

 pladser; vi saa den flere Gange paa Turen, bl. a. i Mængde paa Strand- 

 markerne udfor Kisserup. 



Desværre tillod Tiden os ikke nærmere at undersøge de ovenfor 

 nævnte Ferskbundsvegetationer nøjere. De maa kaldes Væld m oser og 

 deres Fysiognomi karakteriseredes af Juncus obtusifiorus, hvis aargamle 

 Skud paa denne Tid af Aaret endnu stod visne og knækkede, medens 

 kun de nedre Dele var grønne, og her begyndte de nye Skud at komme 

 frem. Øjensynligt er den vaade Bund meget kold, gennemtrukken som 

 den er af det fra Skrænten udsivende Vand. Foruden Butblomstret Siv 

 kan nævnes som almindeligere Arter : Eriophorum latifolium, Pinguicula, 

 Scirpus paucifiorus, Car ex dioica, Menyanthes, Orchis latifolius, Valeriana 

 dioica, Carex Goodenoughii, Caltha o. s. v. Der var mange Mosser i 

 Bunden, først og fremmest Hypnum scorpioides. Som interessant bør noteres, 

 at Liparis Loeselii fandtes ; den var knap begyndt at skyde endnu. Ejen- 

 dommeligt var det at se Overgangen fra Skrænten til Mosen : her stod 

 Calluna sammen med Caltha og Juncus obtusifiorus l Disse Enge (Moser) 

 fortjener sikkert nærmere Undersøgelser lidt senere paa Aaret: de var 

 bedst udviklede udfor Byen Minkemark. 



Vi maatte haste for at naa til Skovfogedboligen paa Hønsehalsen. 

 Hønsehalsen er en lille, kølleformet Halvø paa Tudsenæs Østside; den er 

 helt beplantet med Naaleskov, ligesom de tilgrænsende Dele af Landet. 

 Bunden er sandet, og det hele mindede meget om Forholdene ved Bog- 

 næs, men var større, ligesom Skrænterne var højere. Her var ingen Tid 

 til Botanisering ; dog saa vi Astragalus danicus og Pulsatilla pratensis 

 paa aabne Steder i Plantagen. 



Efter den højst fornødne Frokost gik vi i nordvestlig Retning ind 

 over det kuperede, dyrkede Land. Fra en lille Høj (Trehøje) havde vi 

 et prægtigt Rundskue over Egnen. Tudsenæs er omgivet af Yand til 

 næsten alle Sider: Lammefjord mod Nord, Issefjord mod Øst, og Holbæk- 

 fjord mod Syd. I Nord ligger Skovene i Odsherred, i Øst Ourø og Horns- 

 herred, mod Sydøst ser man ind mod Bramsnæsvig til Dragerup og 

 Eriksholm Skove, og mod Syd over Holbækfjord tegner Byen Holbæk 

 sig i det fjærne. 



