153 — 



kun er i en enkelt Provins, eller hvor de findes i gammel dansk Literatur, 

 bør de optages. Der er vist meget Guld at grave op for den, der har 

 Tid og Kærlighed til Sagen. Eksempelvis vilde jeg foretrække: „Korsved" 

 i Stedet for Tvebo-Vrietorn, der ganske vist er mere lærd-botanisk, og 

 „Tørst" eller „Tyst" for Tvekønnet Vrietorn. „Krybende Pil" {Salix repens) 

 burde i hvert Fald kaldes „Kryb-Pil", men helst „Graa-Ris" som i Vest- 

 Jylland. Om Polygonum convolvulus sagde en Mand i Himmelbjergegnen 

 i Fjor til mig: „Den kalder vi nu Stenhvede " (parallelt Boghvede). Jeg 

 har i „Dansk Plantevækst" brugt Navnene „An'del" for Strand-Sødgræs 

 (Glyceria maritima), og „Kveller" for Salturt; det er Vestjydens Navne. 

 Agrostis spica venti kaldes Langstakket Hvene, men Raunkiær kender dog 

 ogsaa det fortrinlige Navn „Vindaks", der bør være ene om Pladsen. 

 Slægten Polygonum paraderer nu med en lang Række danske Artsnavne; 

 nogle af disse kunde passende ombyttes med Folkenavne, f. Eks. „Slange- 

 urt" for Tvevreden Pileurt, „Vandpeber" for Bidende P., „Vejgræs" for 

 Vej-P., „Stenhvede" for Snerle-P., „Loppeurt" for Ferskenbladet P. — 

 For Krat-Fladbælg eller Knoldet Glatbælg (Orobus tuberosus) har man 

 Navnet „Hedenød" eller „Jordnød", for Vaar-Fladbælg eller Vaar-Glatbælg 

 (Orobus vernus) „Muse-Ært" osv. osv. Man bør vist heller ikke gyse tilbage for 

 at optage norske Navne, hvor disse er bedre end vore. Stachys palustris 

 bliver nu ikke kaldt „Eng-Galtetand", som man skulde synes laa nærmest, 

 men „Smalbladet Galtetand" ; Normændene har det kortere Navn: „Svinerod". 



Jeg vil dernæst som Ideal pege paa, at Plantenavne bør være korte 

 og træffende for let at kunne huskes og benyttes. Mange af vore nu- 

 værende er lange og slæbende. „Hampeagtig Hjortetrøst" er nævnt. 

 „Vandgrenet Ranunkel" er ikke bedre; hvorfor ikke kalde den „Kryb- 

 Ranunkel" eller noget andet endnu bedre. I det hele vil „Krybende" 

 vistnok alle Vegne kunne forkortes til „Kryb-". Kryb-Hvene for Agrostis 

 alba („Fioringræs" bør undgaas, da det ogsaa anvendes for A. vulgaris). 

 Inden for Acer-Slægten findes A. platanoides kaldt Tandbladet Løn; det 

 er dog den, der særligt benævnes „Løn", og dette Navn maatte vel kunne 

 reserveres for den, da A. pseudoplatanus hedder „Ær" og A. campestre 

 „Naur". Det er utvivlsomt i Sprogets Aand at have Enstavelsesord i alt 

 Fald for Træerne; vore indenlandske Træer har Enstavelsesnavne, Bu- 

 skene ofte to Stavelser. „Avnbøg" behøver ikke Tillæget „Bøg", og er 

 ogsaa kaldt „Avn". Svenskerne har en Mængde korte, ofte Enstavelses- 

 Slægtsnavne og forstaar at finde korte Artsnavne. Saaledes i Potamogeton- 

 Slægten; den hedder „Nate", og i den findes f. Eks. Glans-N., Græs-N., 

 Aal-N., Krus-N., Rost-N. osv., hvor vi bruger „glinsende", „Græsbladet", 

 „kruset", „rustfarvet" om „Vandaks". 



At Navnene bør være saa træffende og betegnende som muligt, 

 er en Selvfølge. Man kan vælge dem efter Standplads, Form eller andre 

 Egenskaber, naar man er tvungen til at danne et Navn eller forbedre et 

 ældre. Jeg fmder Navnet „Guldknap", som jeg har hørt i Stedet for 

 „Regnfan" (der vist er af tysk Oprindelse), meget betegnende; men om det 

 findes blandt Almuen eller er dannet i nyere Tid, ved jeg ikke. Urtica 

 urens kaldes „Brænde-Nælde", men man brænder sig skam ogsaa paa 

 „Tvebo-Nælde" (U. dioeca); hvorfor ikke kalde dem „Have-N." og „Skov-N" 

 efter Standpladsen. 



Ved disse eksempelvis fremdragne Navne vilde jeg gerne henlede Op- 

 mærksomheden paa, at her er et Arbejde at gøre, som ingenlunde bør 



Botanisk Tidsskrift. 33. Bind. \ \ 



