- 166 - 



der i Sønnens Ungdomsaar var Professor i Glasgow, hvorefter han blev 

 Direktør for den store botaniske Have i Kew. Denne sidste Stilling over- 

 tog Joseph Hooker i 1865 efter sin Fader og indehavde den til 1885, da 

 han trak sig tilbage og Resten af sit Liv levede som Privatmand paa sit 

 Landsæde i Syd-England, lige til sin Død ivrigt optaget af videnskabeligt 

 Arbejde, i de sidste Aar særlig beskæftiget med en Monografi over den 

 artsrige Slægt Impatiens. 



Joseph Hooker havde rejst meget. Som ung deltog han i James 

 Ross's antarktiske Ekspedition med Skibene Erebus og Terror (1840 — 43), 

 hvorved han fik Lejlighed til at lære Australiens; Ny-Zeeland og forskel- 

 lige andre sydligt-tempererede Landes Floraer at kende. Faa Aar efter 

 blev det overdraget ham at undersøge det nordlige Indiens Vegetation ; han 

 berejste Nord-Indien med Himalaya og tilstødende Egne i Aarene 1848 — 

 1850. Ogsaa senere foretog han adskillige længere Rejser til forskellige 

 Egne, saaledes til Syrien og Palæstina, til Marokko og Atlasbjærgene og 

 til det vestlige Nord-Amerika. 



Fra alle disse Rejser hjembragte han omfattende Samlinger, der kom 

 til at danne Grundlaget for hans mægtige literære Virksomhed. Det var 

 hovedsagelig som Plantekender (Plantebeskriver) og som Plantegeograf, at 

 Hooker virkede. Planternes Vandringsveje og -maader, Øfloraers Ejen- 

 dommeligheder, Floraomraadernes Udvikling, Istidens Retydning for Ora- 

 raadernes Regrænsning o. lign. Problemer beskæftigede han sig med. Sær- 

 lig kan fremhæves hans plantegeografiske Indledning til de mægtige Rind, 

 der udgør Resultatet af hans Rearbejdelse af de australske og andre syd- 

 lige Egnes Plantevækst, og hans Oversigt over de arktiske Planters Udbredelse. 



Et af hans tidligere Arbejder handlede om Galapagos-Øernes mærk- 

 værdige Flora; denne Rearbejdelse hvilede hovedsagelig paa Charles 

 Darwin's Indsamlinger derfra. Han var jo en nær Ven af Darwin, og 

 det var Hooker og Lyell, som fik Darwin til at offentliggøre sin Hypotese 

 om Arternes Oprindelse i 1858; Darwin omtaler ofte den Retydning, som 

 den nære Forbindelse med Hooker havde for ham. 



Hookers mægtigste Foretagende er dog hans „Flora of Rritish India", 

 et Værk i 7 Rind, der udkom i Tiden 1872 — 1897, og hvoraf Hooker 

 selv har skrevet det meste. Hans Arbejdskraft maa have været ganske 

 ualmindelig: Da T rimen, en engelsk Rotaniker, der havde paabegyndt 

 Udgivelsen af en Flora over Ceylon, var død i 1895, efter at det 3dje 

 Rind af denne Flora var udkommet, paatog Hooker, som den Gang var 

 78 Aar gammel, sig at føre dette Værk til Afslutning, og i Løbet af 5 

 Aar lykkedes det ham ogsaa at fuldføre Værket ved Udsendelse af 2 Rind. 



Men ikke blot var hans egen Arbejdsevne stor, han havde ganske 

 usædvanlige Administrationsevner, og under hans Styrelse udviklede Kew 

 Gardens sig til den første botaniske Institution i Verden; dens Retydning 

 for Rotaniken kan ikke noksom skattes, hvad enten man tænker paa den 

 rent videnskabelige botaniske Systematik og Plantekendskab eller paa den 

 anvendte Rotanik, thi fra Kew udsendes de Rotanikere, som virker 

 i det tropiske Forstvæsens og Agerbrugs Tjeneste i hele det britiske 

 Verdensrige. 



De stadig fortsatte, botaniske Rilledværker „Rotanical Magazine" og 

 „Icones plantarum", saavel som den vigtige, paa Darwins Forslag ud- 

 arbejdede „Index Kewensis" er andre Monumenter over Hookers mange- 

 sidige botaniske Virksomhed. 



