— 217 — 



ogsaa i G. panicea-Engen har C. Goodenoughii oftest en stor Hyp- 

 pighedsgrad, men paa Grund af Bandens større Tørhed udvikles 

 Garex Goodenoughii tarveligt, saa at den blaagrønne Carex panicea 

 bliver istand til at træde frem som i særlig Grad dominerende Art. 

 I den nedre Rand af Garex panicea-Engen er foruden de to Carex-Arter 

 især Hydrocotyle vidgaris og Agrostis canina fremherskende ; desuden 

 stedvis Potentilla anserina, Mentha aquatica, Juncus balticus og enkelte 

 andre; højere oppe kommer især Potentilla erecta, Oxycoccus palu- 

 stris, Sieglingia decumbens og N ardus strictus til som fremtrædende 

 Arter; hist og her findes Epipactis palustris i stor Mængde lige 

 paa Grænsen af G. panicea-Engen og Heden. 



Hvor Terrænets Stigning er temmelig brat, er Grænsen mellem 

 G. panicea-Engen og Heden oftest ganske skarp; thi selv om mange 

 af Engens Planter ogsaa optræder med stor Hyppighedsgrad i den 

 nederste Del af Heden, saa er dennes Ghamæfyter dog ganske 

 dominerende og karakteriserer Formationen som Hede; men hvor 

 Bunden stiger meget jevnt, er Grænsen mellem Eng og Hede ofte 

 ret ubestemt; man faar her et Overgangsbælte med en tæt Bund- 

 vegetation af Engens Arter, hvorimellem der findes indstrøet Indi- 

 vider af Salix repens, Myrica gale og Erica tetralix, der slutter 

 tættere og tættere sammen, efterhaanden som Bunden bliver højere. 



Engpletterne er mere eller mindre berørte af Kulturen, idet de 

 benyttes dels til Græsning og Høslet dels til Tørvgravning. I 

 Tidens Løb dannes der i Lavningerne et paa nogle Steder mange 

 Centimeter tykt Tørvlag, der graves af til Brændsel; paa de af- 

 gravede Pletter begynder der hurtigt at indfinde sig en ny Vegeta- 

 tion, men det varer længe, før denne Vegetation kommer i Lige- 

 vægt; og de Afvigelser fra den sædvanlige G, Goodenoughii-Eng, 

 som hist og her kan iagttages, f. Eks. hvor Agrostis canina er 

 fremherskende, osv., er maaske netop betinget af, at Bunden er 

 bleven afgravet. 



Ved Benyttelsen til Høbjergning sker der blandt andet den 

 Forandring, at det ovenfor omtalte Overgangsbælte mellem Eng og 

 Hede mere og mere faar Engkarakter, idet Smaabuskene, Myrica 

 Gale og Salix repens, ved hver Høslet hugges af og derfor kommer 

 til kun at bestaa af unge Lysskud, der ligesom Urterne benyttes 

 som Hø. I Tabel 5 No. 2 har jeg givet Resultatet af en statistisk 

 Undersøgelse af et saadant omdannet Overgangsbælte mellem Eng 

 og Hede; i Tabel 5, No. 1 ses Resultatet af en tilsvarende Under- 

 søgelse af Vegetationen paa den lavere, egentlige Engbund paa 



