— 219 



Sammensætning her var ret ensartet, vil de fundne Forhold dog 

 sikkert være et ret tilfredsstillende Billede baade af Artssammen- 

 sætning og Hyppighedsgrad. 



Løvfældende Krat. Ovenfor Engens Niveau kommer i vore 

 Skovegne Samfund af løvfældende Fanerofyter, navnlig bestaaende 

 af Arter af Alnus, Salix, Betula og Rhamnus, som ynder eller i 

 hvert Tilfælde taaler en stor Jordbundsfugtighed, og som hurtigt, 

 ofte endog samtidig med Engen, indfinder sig, naar Bunden er 

 naaet op over Sumpplanternes Niveau, hvad enten dette er sket 

 ved Vandstandens Sænkning eller ved en Højnelse af Bunden. Der 

 træffes alle Overgange mellem Eng og Skov; Enge med mere eller 

 mindre spredt staaende Fanerofyter; aabne Skove eller Krat med 

 en Bundvegetation væsentlig af Engens Arter; tættere Skove eller 

 Krat, hvor Engens Arter er vigende eller næsten helt forsvundne. 



Efter disse mere eller mindre hygrofile Samfund, følger mesofil 

 Skov af Eg og Bøg. 



I Skagensegnen, som i Jyllands Hedeegne i det Hele taget, ind- 

 tager Heden i Almindelighed Skovens Plads; men dog er hverken 

 de hygrofile eller de mesofile løvfældende Fanerofyters Samfund 

 ganske fortrængte; de sidste er i Skagensegnen repræsenterede især 

 i Hedens øverste Rand, ind mod Klitterne, af lavt nanofanerofyt- 

 chamæfyt Krat af Salix repens og, hist og her, af Rosa pimpinelli- 

 folia; længere Syd paa findes ogsaa Egekrat paa tilsvarende Ter- 

 ræn (E. Warming: Bot. Tidsskr. 21. Bd.). 



I Hedens nederste Rand er de mere fugtighedelskende Fanero- 

 fyters Formation repræsenteret navnlig af nanofanerofyt Krat af 

 Myrica gale, Vaccinium uliginosum og Fugtighedsformer af Salix 

 repens; de er alle tre meget almindelige i Skagensegnen, men kun 

 Myrica danner tætte Samfund af nogen Udstrækning; i Tabel 5, 

 No. 3 ses Resultatet af den statistiske Undersøgelse af et saadant 

 Porskrat, en tæt sluttet, 40—70 cm høj Formation paa Grænsen 

 mellem Eng og Hede øst for Butteren; Bunden var dækket af 

 visne Blade af Myrica; og med Undtagelse af Myrica og Salix var 

 alle de øvrige Arter mere eller mindre etiolerede og forhungrede. 

 I Almindelighed staar alle tre løvfældende Smaabuske spredt; saa- 

 ledes er Myrica og Salix almindelig baade paa Overgangsomraadet 

 mellem Eng og Hede, hvor Bundvegetationen endnu er dannet af 

 Engens Urter (Tabel 5, No. 2) og i den nederste Del af Heden 

 (Tabel 5, No. 4). Under jevnt gunstige Forhold er de alle tre lave 

 Nanofanerofyter, og hvor de i Skagensegnen danner tætte Bevoks- 



