— 232 — 



sætning. For at faa et nogenlunde fyldigt Billede af denne Vegeta- 

 tionens vekslende Karakter har jeg paa en Række, ialt 33, forskel- 

 lige Punkter foretaget en statistisk Undersøgelse ; disse Undersøgelser 

 angaar for allerstørste Delen den Klitrække, der fra Bavneklitten 

 syd for Højen strækker sig hen mod Skagen og hvis midterste Del 

 benævnes Engklit. 



Bortset fra Klitfoden, hvor Forholdene er gunstigere, har Syd-, 

 Sydøst- og Sydvestskraaningerne, hvis de er stejle, en aaben 

 Fanerogamvegetation uden eller næsten uden Kryptogamer; paa 

 mindre stejle Syd-, Øst- og Vestskraaninger og paa den øverste 

 Del af Nordskraaninger er Bunden i Almindelighed dækket af et 

 snart aaben snart tættere Tæppe af Cladonia furcata eller C. rangi- 

 ferina eller af begge i Forening, hvori er indstrøet en mere eller 

 mindre aaben og mager Fanerogamvegetation; paa de gunstigste 

 Steder findes her ogsaa lidt Mos, især Dicranum scoparium. Stejle 

 Nord-, Nordvest- og Nordøstskraaninger har i Almindelighed et 

 oftest ret tæt Mostæppe med frodigere Fanerogamvegetation; navn- 

 lig paa temmelig stejle Nordsider og især ned mod Klitfoden er 

 Plantevæksten særlig frodig. Selv om der naturligvis er jevne Over- 

 gange mellem de forskellige Vegetationstyper, vil jeg dog for Over- 

 sigtens Skyld ordne de undersøgte Lokaliteter i de tre ovenfor an- 

 tydede Grupper: A) Weingärtneria-Psamma-Klit, kryptogamfri Bund 

 med aaben Fanerogamvegetation, B) Likenklit med i Regelen aaben 

 Fanerogamvegetation og G) Mosklit med aaben — tæt Fanerogam- 

 vegetation; hvortil kommer D) løvfældende Nanofanerofyt-Krat. 



A. Weingärtneria-Psamma-Klit. Paa de for Solens Brand 

 stærkest udsatte, ofte ret stejle Klitsider er Kaarene saa ugunstige, 

 at Vegetationen bliver meget aaben, saa aaben, at Lokaliteten fal- 

 der ind under Begrebet Ørken. Hvis det ikke nylig har regnet, er 

 Sandets Overflade om Sommeren tør og løs, og derfor i Blæst saa 

 bevægelig, at Likener og Mosser ikke eller kun undtagelsesvis 

 (Cladonia furcata hist og her) kan faa Fæste; Sandet ses derfor 

 overalt mellem de spredt voksende Fanerogamer, hvis dominerende 

 Arter hører til dem, der ogsaa dominerer paa de ældre Partier af 

 Havklitten, nemlig Psamma arenaria, Carex arenaria og Weingärt- 

 neria canescens (Tabel 13). Den eneste Art, som foruden de 

 nævnte optræder med en anselig Hyppighedsgrad, er Koeleria glauca r 

 der peger hen mod den følgende Formation, Liken-Klitten, i hvilken 

 den i Regelen er dominerende indenfor det undersøgte Omraade. 

 I Overensstemmelse med Kaarene, den løse Bund, osv., er Geofy- 



