— 237 — 



Endnu rigere er Vegetationen paa de i Tabel 19 samlede 

 Lokaliteter, hvis Artstæthed ligger mellem 4 og 7, og hvis Artstal 

 svinger mellem 11 og 17. Det mest ejendommelige for disses 

 Lokaliteter er dog Indvandringen af Chamæfyter, Hedens Forløbere; 

 paa en af Lokaliteterne, som grænsede op til Heden, var det Em- 

 petrum nigrum. (Tabel 19, No. 1); i et andet Tilfælde, nær Hav- 



Tabel 19. Forholdsvis rig Likenklit. (25 • Vio □ m). 





Livsform 



± 



o 



ù 



q 

 o 



A 

 ■± 



c 

 0 



a 

 o 



Koeleria glauca 



H 



100 



72 



100 



92 



96 



64 



Weinçartneria canescens 



H 



8 



64 



52 



40 



92 



60 





G 



12 



60 



4 





44 



12 



Empetrum nigrum 



Gh 



100 













Salix repens 



(N-) Gh 



100 



64 



100 



72 









Ch 













84 





Gh 





72 



8 



100 



72 



100 





H 



4 















H 









8 









H-Gh 











4 







H 









4 





20 



Festuca rubra 



H 



8 



16 



32 



68 



20 



80 



Galium verum 



H 





4 





72 



4 



88 



Hieracium umbellatum 



H 



16 



4 



20 



36 



12 



16 



Hypochoeris radicata 



H 



4 



4 



8 



4 



8 



4 



Jasione montana 



H 



36 





40 



28 



16 



8 



Lotus corniculatus 



H 



24 



20 



64 



16 





16 



Viola canina 



H 





12 



8 



52 



8 



16 



Poa pratensis 



G 













8 



Psamma arenaria 



G 





12 



4 





20 



48 



Cerastium semidecandrum 



Th 













24 



Viola tricolor 



Th 









4 



4 



12 



Points . . . 





412 



404 



440 



596 



400 



660 



Artstal . . . 





11 



12 



12 



14 



13 



17 



klitten, var det Sedum acre (Tabel 19, No. 6); men oftest var det 

 Salix repens eller Thymus serpyllum. Som det ses af Tabel 20, 

 No. 7 — 12 er Ghamæfyt-Procenten høj; Plantedækket er væsentlig 

 dannet af Hemikry ptofy ter og Chamæfyter. 



G. Mos-Klit. Paa de Klitskraaninger, især Nordskraaninger, 

 som ikke er saa udsatte for Solbrand som de øvrige, bliver Bunden 

 i Tidens Løb dækket af en Bundvegetation af Mosser mere eller 

 mindre blandet med Likenklittens Likener; paa de mindst gunstige 



