— 382 — 



sand paa Sydbredden, enkelte Steder dog graafarvet. Hr. Jessen skri- 

 ver herom : »Ved Planteresters Formuldning udvikles der jo Kulsyre ; 

 det paa denne Egn saa udbredte Lyngmorlag indeholder megen fri 

 Humussyre. Eegnvandet, der synker ned gennem Humuslagene, optager 

 baade Kulsyren og Humussyren, og bliver derved et kraftigt Opløsnings- 

 middel over for de Jernmineraler, der findes i Sandet, først og fremmest den 

 almindeligt forekommende Magnet jernsten. Naar det jernholdige Grund- 

 vand atter kommer frem til Overfladen, som Kilder, i flade Lavninger 

 eller i en aaben Sø, hvor der er Tilførsel af fri Ilt, spaltes de opløste 

 Jernforbindelser, og Jerntveilte udskilles som Okker eller, hvor der er 

 større Mængder, som Myremalm. Myremalmens hullede Struktur frem- 

 kommer, naar indesluttede Planterester raadner bort«. Det er ganske in- 



teressant at se, at Laget af Okker og Myremalm kun findes langs Søens 

 nordlige Bred, der hvor Grundvandet nord fra kommer frem gennem 

 Sandet og iltes, hvorimod der saa godt som ingen Jernudfældning fandtes 

 paa Søens Sydside, hvor Vandet trækker bort mod Syd«. 



Plantevæksten var, som overalt om Vand, ordnet bæltevis i flere 

 Samfund, nemlig: 1) Det dybe Mudderbassins Vand- og Sumpplanter; 

 2) Den lavvandede tørlagte Bunds ; 3) Plantevæksten uden om Søbred- 

 den, der ogsaa maa kunne deles i Bælter ; men til Undersøgelse heraf 

 blev der ingen Tid. Bemærkes kan, at lidt syd for Søen bliver Ter- 

 rænet brat en Smule højere, tydeligt nok en gammel Kystlinie, og strax 

 derefter begynder Aal Plantage ; det siges ogsaa, at Præstesøen tidligere 

 har staaet i Forbindelse med Grundsø, der er en nu næsten helt tør- 

 lagt Lavning inde i Plantagen. 



1. Mudderbassinet var det umuligt at undersøge nærmere. Ude 

 i den vestlige Ende voksede Gul Aakande, Polygonum amphibium, 



