— 391 — 



Møder i 1913 (Fortsættelse). 



Mødet d. 6. December 1913. 



Dr. phil. Ove Paulsen gav et Referat af Undersøgelser ved- 

 rørende Agerbrug i Amerikas tørre Egne (dry farming). 



Taleren gjorde først Kede for, hvilke Dele af de forenede Stater der 

 er regnfattige, samt meddelte lidt om deres Klima. »Dry farming« be- 

 staar i, at Landmanden holder Jorden i en saadan Tilstand, at Regn- 

 vandet i den størst mulige Udstrækning opsuges af den og ikke løber 

 af, og at det bliver dernede og ikke hurtigt fordamper igen. Noget af 

 det vigtigste er at holde Jordoverfladen løs. Metoderne er iøvrigt for- 

 skellige i de forskellige tørre Egne. 



I Colorado har H. L. Shantz paavist, at den naturlige Vegetation 

 kan benyttes som Indicator for Jordens Evne til at give Høstud- 

 bytte. Der findes her, paa Sletterne, to Hovedformationer, Kortgræs 

 og Præriegræs, hver af dem med mange Associationer. Den første har 

 kortrodede Planter, og Jorden er tør, fordi den paa Grund af sin tætte 

 Struktur vanskeligt opsuger Vand og ikke leder det opsugede Vand dybt 

 ned. Præriegræsset derimod har lange Rødder og vokser paa Jord, hvis 

 løse Struktur medfører, at Vandet hurtigt opsuges og ledes langt ned, 

 hvor det er beskyttet mod Fordampning. 



Plejning medfører altid en Forbedring i Jordens vandsugende Evne ; 

 men Forsøg har vist, at Kortgræs-Land, skønt meget frugtbart, ofte 

 giver fejlslagen Høst paa Grund af manglende Vand, medens Prærie- 

 græs-Land er meget gunstigere. — Shantz har foretaget mange Under- 

 søgelser over Jordens Vandindhold sammenholdt med Planternes Vækst, 

 og Taleren kom hermed ind paa de nye amerikanske Undersøgelser over 

 »Visningscoefficienten«. 



Allerede fra Sachs' Tid har man vidst, at ikke alt det Vand, der 

 indeholdes i Jorden, er tilgængeligt for Planterne, men at der, naar 

 de visner, er endel tilbage, som altsaa er utilgængelig. Denne utilgæn- 

 gelige Del er ulige stor i forskellige Jordarter, i grov Jord er den for- 

 holdsvis lille, i fin Jord forholdsvis stor. Saaledes fandt Sachs, at en 

 visnende Tobaksplante efterlod 12 pCt. Vand i Agerjord, 8 pCt. i Ler- 

 jord og kun 6 l l>2 pCt. i Sand. I lette Jorder, som kun kan indeholde 

 en ringe Mængde Vand, er altsaa til Gengæld det meste tilgængeligt for 

 Planterødderne, medens de svære Jorder, der kan optage meget Vand, 

 tilbageholder en betydelig Mængde. 



Den Procentmængde Vand, der er tilbage i Jorden, naar en Plante 

 visner, kalder de amerikanske Forfattere Briggs & Shantz »Visnings- 

 coefficienten«. Men de hævder, at »Visningscoefficienten« ikke er identisk 

 med »pCt. utilgængeligt Vand«, fordi deres Forsøg har vist dem, at der 

 gennem den visnende og døde Plante stadig afgives Vand fra Jorden 

 til Luften, og dette Vand har altsaa paa en Maade været tilgængeligt 

 for Planten, selv om det er unyttigt for den. 



Briggs & Shantz har anstillet deres Forsøg paa følgende Maade. 



Som Urtepotter benyttede de almindelige Vandglas, som fyldtes 

 med ensartet Jord af kendt Finhed. Ovenpaa Jorden smeltedes et tyndt 

 Lag Voks, som fuldstændig forhindrede Fordampning fra Jordoverfladen, 

 og som i Almindelighed ikke forhindrede Frøene i at spire : alle Græsser 



