— 6 — 



Rhynchospora alba-Formationen gaar udadtil mod Mosens 

 Omkreds efterhaanden over i en Eriophorum polystachyum- 

 Formation (Tabel 1, Nr. 3), hvor Eriophorum polystachyum fore- 

 kommer i overordentlig stor Mængde (næsten ikke blomstrende). 

 De dominerende Sphagnum- Arter er S. rubellum, S. medium og 

 S. recurvum; særlig den første danner store hvælvede Puder, paa 

 Toppen af hvilke Oxycoccus naar sin bedste Udvikling og rigeligste 

 Blomstring. Paa disse Sphagnum-Puder forekommer desuden 

 Calluna, men i den samme lave Form som i foregaaende Forma- 

 tion. Andromeda polifolia forekommer i Eriophorum polystachyum- 

 Formationen i størst Mængde og naar her ofte Blomstring. 



Gaar man fra Eriophorum polystachyum-Formationen mod 

 Mosens Periferi i Syd, træffer man en Eriophorum vaginatum- 

 Formation (Tabel 1, Nr. 4), hvor Eriophorum vaginatum domi- 

 nerer. Tuerne er dog ret smaa og sparsomt blomstrende. Erio- 

 phorum polystachyum, Andromeda og Oxycoccus er her til Stede i 

 ringere Mængde end i foregaaende Formation, og af Arter, som 

 ikke fandtes i denne, forekommer Empetrum og Scirpus caespitosus. 

 Længere mod Syd faar man paa lidt mere tør Bund en Forma- 

 tion, hvor Scirpus caespitosus forekommer i alle Prøver (Tabel 1, 

 Nr. 5), medens Eriophorum vaginatum er til Stede i ringere Mængde. 

 S cir pus-Tuerne naar her en smuk Udvikling og blomstrer meget 

 livligt. Denne Formation er saa tør, at man tørskoet kan færdes 

 i den. Endnu mere sydlig, paa lidt højere Bund trælfer man den 

 egentlige Lyngmoseformation, hvor Calluna, Scirpus caespi- 

 tosus og Eriophorum vaginatum er de fremherskende Arter (Tabel 1, 

 Nr. 6). Calluna er her til Stede i rigelig Mængde, men opnaar 

 ikke nogen særlig stor Højde (c. 15 cm). S cir pus-Tuerne fore- 

 kommer i betydelig ringere Antal end Eriophorum vaginatum- 

 Tuerne. Mærkelig er i denne og foregaaende Formation Mangelen 

 af Empetrum nigrum, da denne Art dog fandtes i Eriophorum 

 vaginatum-Formationen og atter viser sig i den følgende Forma- 

 tion. Det synes næsten, som om Empetrum og Scirpus caespitosus 

 udelukker hinanden. En Overgangsformation mellem Hede- 

 mose og birkeklædt Mose er vist i Tabel 1, Nr. 7. Calluna, 

 Oxycoccus og Eriophorum vaginatum er vigende, medens Molinia og 

 Vaccinium uliginosum er vandrede ind ; særlig sidstnævnte Art 

 synes at være karakteristisk for Overgangsstadier mellem Lyng- 

 mose og birkebevokset Mose. Den herskende Sphagnum-Art er 

 den skyggetaalende S. cymbifolium, der breder sig i store Puder i 

 Bunden. Bliver Birkeskoven tættere, forsvinder de sidste Re- 

 likter fra Lyngmosestadiet, Calluna, Oxycoccus, Empetrum og Erio- 



