— 17 — 



ordnede omkring en lille c. 70 m lang Sø. Denne Mose gør 

 et ret urørt Indtryk. Ifølge Generalstabens Maalebordsblad ud- 

 gaar der saavel fra Mosens nordlige som fra den sydlige Side en 

 Grøft ; men disse Grøfter er dog nu fuldstændig tilgroede og næppe 

 til at spore i Mosens fugtige Partier nær Søen. De mere tørre 

 Partier af Mosen, især den store Calluna-Eriophorum vaginatum- 

 Formation i Mosens nordlige Del, viser Spor af meget gammel 

 Tørveskæring. 



Foretager vi en Undersøgelse af Mosen ude fra dennes Midte 

 ind mod Randen, har vi i Midten den aabne Sø, som er fuldstændig 

 vegetationslos (Tavle 2, Fig. 2). Søen er meget dyb og dens Vand 

 stærkt bruntfarvet af opløste Humusstoffer. I det nordøstlige 

 Hjørne ses en lille Del af Vandfladen adskilt fra den øvrige Del 

 ved en snorlige c. y 2 m bred og 8 m lang Bevoksning, dannet 

 af Carex rostrata og Lysimachia thyrsiflora (se Tavle 3, Fig. 2), men 

 hvad Aarsagen hertil er, kan ikke afgøres, da Stedet er utilgænge- 

 ligt; muligt danner en gammel Træstamme eller lignende Sub- 

 stratet for denne Bevoksning. Yderst mod Søen og gaaende hele 

 Vejen omkring denne findes et c. 1 — 2 m bredt Tilvækstbælte, 

 dannet af Sphagnum apiculatum, hvori Agrostis alba, Lysimachia 

 thyrsiflora og Menyanthes trifoliata forekommer, den sidstnævnte 

 gaaende længst ud i Vandet (Tabel 5, Nr. 1). Dette Bælte er saa 

 fugtigt, at man, naar man færdes der, overalt synker i til over Knæene. 

 Det udmærker sig i Modsætning til de efterfølgende ved sin rene 

 grønne Farve, der dels skyldes Sphagnum apiculatum, dels Agrostis. 

 Sidstnævnte Plante, der karakteriserer Bæltet fysiognomisk, blom- 

 strer livligt og opnaar en ganske usædvanlig Størrelse. Straa af 

 c. 70 cm's Højde er meget hyppige. I dette Bælte forekommer 

 ogsaa Carex limosa. 



Indenfor Agrostis alba-Bæltet følger et c. 1 — 2 m bredt 

 Bælte, hvor Eriophorum polystachyum er den karaktergivende 

 Plante (Tabel 5, Nr. 2), især i Forsommeren, da denne Formation er 

 ganske hvid af fructificerende Eriophorum (Tavle 3, Fig. 1), som 

 er meget kraftigt udviklet; Straa paa indtil 70 cm's Højde 

 forekommer. Desuden findes Carex limosa i stor Mængde. Inden- 

 for Eriophorum polystachyum- Bæltet findes en Eriophorum 

 polystachyum-Oxycoccus-Formation (Tabel 5, Nr. 3), hvor 

 Eriophorum polystachyum forekommer i alle Stikprøver; men den 

 blomstrer næsten ikke og er af langt ringere Højde end i fore- 

 gaaende Bælte. Sphagnum apiculatum bliver her ret stærkt brun 

 eller gulgrøn, hvorimod den i de to tidligere omtalte Bælter er rent 

 grøn. Endvidere optræder Oxycoccus i stor Mængde i en ganske 



Botanisk Tidsskrift. 34. Bind. 2 



