— 19 — 



smaabladet, til Dels opret (her ikke blomstrende) Form, hvis Blades 

 gennemsnitlige Længde er c. 5 mm (var. microcarpus (Turcz.)), 

 medens den i de efterfølgende Formationer forekommer i sin sæd- 

 vanlige Form med Blade af c. 10 mm Gennemsnitslængde. Den 

 heromhandlede Formation opnå ar en Bredde af 5 — 10 m. I Øst- 

 siden af Mosen paa en Strækning af 15 m skifter Formationen 

 noget Karakter, idet Eriophorum polystachyum og Carex limosa 

 næsten mangler, og Vegetationen overvejende bestaar af Sphagnum 

 apiculatum, som her er stærkt brun, og Oxy coccus (var. microcarpus), 

 der i Forening med Drosera rotundifolia giver hele Mostæppet en 

 rødbrun Farve. Her findes desuden hvælvede Mospuder, dannede 

 af Sphagnum rubellum og Polytrichum strictum, som har lidt Lyng 

 paa Toppen. Lignende Mospuder findes ogsaa i Mosens Vestside. 



Eriophorum polystachyum-Oxycoccus-Bæltet er nogle faa 

 Steder i Mosens Omkreds og paa ganske korte Strækninger afbrudt 

 af forskellige andre Formationer, saaledes i Mosens Vestside af en 

 Carex rostrata-Formation (Tabel 5, Nr. 3 c) med Carex ro- 

 strata som karaktergi vende Plante, i Mosens nordvestlige Hjørne 

 af en Carex lim o s a-F o r ma ti on (Tabel 5, Nr. 3 a) og i Mosens 

 nordøstlige Hjørne paa en Strækning af l%m af en Rhyncho- 

 spora alba-Formation (Tabel 5, Nr. 3 b). I denne sidste For- 

 mation findes i Sphagnum-Tæppet spredte sorte Pletter, dannede 

 af død Lepidozia reptans. I de tre sidstnævnte Formationer er der 

 paa Grund af deres meget ringe Udstrækning kun taget 10 Stik- 

 prøver. Om deres videre Udvikling se Skemaet, Side 20. 



Eriophorum polystachyum-Oxycoccus-Formationen gaar ind- 

 adtil jævnt over i en Eriophorum polystachyum-Calluna- 

 Formation (Tabel 5, Nr. 4), der væsentlig kun adskiller sig fra 

 hin ved, at Calluna har indfundet sig. Bunden er her ikke plan, 

 men noget bølget, hvilket skyldes Mospuder, dannede af Aulacom- 

 nium palustre, Sphagnum rubellum, S. medium og Mylia anomala, 

 paa hvis Top Lyngen, der ikke bliver høj, især forekommer. Oxy- 

 coccus er ret talrig og blomstrer livligt. Dette Bælte har omtrent 

 samme Bredde som Eriophorum polystachyum-Oxycoccus-Bæltet 

 og gaar indadtil jævnt over i et Calluna-Eriophorum vagina- 

 tum-Bælte (Tabel 5, Nr. 5), hvor Eriophorum vaginatum har 

 begyndt at indfinde sig. Calluna er her høj og tæt og forekommer 

 i den sydøstlige Del af Mosen i en stærkt haaret Form, der paa 

 Afstand har et graaligt Udseende. Denne haarede Form, der ogsaa 

 findes i stor Mængde i den nærliggende nu til Dels afvandede Sphag- 

 nummose, Skidendam, gaar jævnt over i den sædvanlige glatte 

 eller svagt haarede Form. Ligesom i foranomtalte Formation 



2* 



