— 24 — 



øst for Mose a. Den er af en meget langstrakt Form og viser en 

 videre Udvikling af de to foregaaende Moser. Vaccinium uligino- 

 sum spiller ligeledes her en stor Rolle, men desuden har Molinia 

 indfundet sig i stor Mængde og bidrager i Forening med Eriopho- 

 rum vaginatum til at gøre Mosen stærkt tuet. Hist og her paa de 

 lyseste Steder findes endvidere lidt Empetrum og Calluna og midt 

 i Mosen to meget store Birketræer. Mosens Bund er forholdsvis 

 tør og Sphagnum derfor kun til Stede i ringe Mængde. Mulig er 

 Mosen noget afvandet ; en Grøft findes i hvert Fald i den nordlige Del. 



I det nordvestlige Hjørne af Lystrup Skov findes en lille 

 firkantet c. 1 ha stor fuldstændig urørt Sphagnummose (se Kortet, 



Fig. 7), omgivet af Skov paa 

 Vest- og Sydsiden. De to 

 andre Sider vender ud til 

 aabne Marker, adskilte her- 

 fra ved et Stendige. Grøfter 

 mangler fuldstændig. Paa 

 Mosens Overflade, der er 

 meget fugtig, findes, særlig 

 langs den nordlige Rand, en 

 Del Graner og desuden spredt 

 over hele Mosen nogle Fyrre- 

 træer. I det sydvestlige 

 Hjørne staar et c. 3 m højt 

 Egetræ. Rundt om hele Mo- 

 sen, der er højest paa Midten, 

 lavest i Randen, findes en 

 Zone, hvori Juncus effusus er den fremherskende Plante (Tabel 7, 

 Nr. 6). Desuden findes Agrostis alba, Calamagrostis lanceolata og Iris 

 pseudacorus m. m. (se Tabellen). De nævnte Arter er Planter, som 

 ellers ikke forekommer paa Sphagnummose, og hvis Tilstedeværelse her 

 derfor viser, at Omgivelsernes mere næringsholdige Vand virker 

 ind. Sphagnum forekommer kun i ringe Mængde. Indenfor Rand- 

 zonen findes næsten overalt i Mosen en Zone, hvor Carex lasiocarpa 

 er den dominerende Plante (Tabel 7, Nr. 2); kun et enkelt Sted, 

 i det nordvestlige Hjørne, kommer den til Blomstring. Enkelte 

 Eriophorum vaginatum forekommer. Efter denne Zone følger en 

 anden, hvor Carex rostrata forekommer i ret stor Mængde, medens 

 Carex lasiocarpa er aftagende (Tabel 7, Nr. 3). Inderst i Mosen 

 findes en Eriophorum vaginatum-Formation, hvor Eriopho- 

 rum karakteriserer Vegetationen (Tabel 7, Nr. 4). Selv i denne 



