— 36 — 



Overgangszonen, og paa Grænsen mellem denne og Sphagnum- 

 mosen viser Eriophorum vaginatum sig tiltagende i Antal, efter- 

 haanden som man kommer nærmere til den egentlige Sphagnum- 

 mose. Denne er en Eriophorum vaginatum-Calluna-Oxy- 

 coccus-Andromeda-Formation (Tabel 10, Nr. 2), hvori Erio- 

 phorum spiller den største fysiognomiske Rolle, medens Calluna 

 vulgaris ikke staar særlig tæt og kun opnaar en ringe Højde (Tavle 

 5, Fig. 2). Kun ganske faa Steder træffes Empetrum og da ikke i 

 Selskab med Calluna. Pletvis træffes desuden Erica tetralix og større 

 sammenhængende Bevoksninger af Vaccinium uliginosum. Som 

 Relikt fra Kærmosen findes Carex Gooalenoughii. Birk og Skovfyr 

 forekommer spredt. Mod Syd bliver Træerne talrigere og danner 

 Skov. Begge Træarter forekommer omtrent lige hyppig (Tabel 

 10, Nr. 3). Eriophorum vaginatum er den dominerende Plante i 

 Skovens Bund; i Mellemrummene mellem Tuerne forekommer de 

 øvrige Planter sparsomt. 



Hvor Sphagnummosen i Sydøst (udfor Præsteskoven) gaar 

 over i Kærmosen, forekommer Carex lasiocarpa talrig. 



I Nørreskov ved Farum vest for Strækningen mellem 19 og 

 20 Kilometerstenene paa Hovedlandevejen fra København ligger 



Tabel 11. Vegetationen i to smaa Moser i Nørre Skov 

 ved Farum (25 • l lio □ m). 





Mose Nr. 1 



Mose Nr. 2 



Lysimachia thyrsiflora 



92 



100 



Carex rostrata 



88 



88 



— canescens 



52 



52 



— ■ vesicaria 



24 



32 



Agrostis canina 



16 



8 



Iris pseudacorus 



8 





Juncus effusus 





8 



Sphagnum squarrosum 



72 



4 



— apiculatum 



68 



100 



— cymbif olium 



4 



4 



— subsecundum 



4 





Polytrichum commune 





8 



Aulacomnium palustre 



4 







56 







16 





Amblystegium exannulatum 



12 





Chiloscyphus polyanthos 



44 





