- 83 — 



xerophile. Da der ingen stadigt løbende Floder eller egentlige Søer findes, 

 bortset fra nogle Saltsøer, er de hydrophile Formationer af meget under- 

 ordnet Betydning. Blandt de mesophile omtales Vegetationerne paa dyrket 

 Land og paa Ruderaterne, der har saa mange Arter til fælles med lig- 

 nende Lokaliteter her i Norden, f. Eks. Papaver rhoeas, Lithospermum 

 arvense, Capsella bursa pastoris, Conium maculatum o. m. a. foruden 

 specielle mediterrane Arter som Ecballium elaterium, Tribulus terr ester 

 o. m. a. I Haver og Plantager findes dyrket Oliven, Daddel-Palme, Figen, 

 Liquidambar styraciflua o. a. I skyggefulde Kløfter i Bjergene findes 

 en ejendommelig frodig Vegetation, hvis karakteriserende Arter er Platanus 

 orientalis, Alnus orientalis, Asplenium adiantum nigrum og Selaginella 

 denticulata. Ovenfor Skovgrænsen paa Ghionistra-Toppen findes en af 

 Snevand betinget mesophil Vegetation, hvis Karakterplante er Berberis 

 cretica, der danner lave Krat. Mellem disse dækkes Bunden af een- og 

 fleraarige Urter. — Langt den største Del af den vandfattige, solvarme 

 0 dækkes af xerophile Formationer. Følgende omtales: Psammophile 

 Format., Klippernes og Steppernes Format., Maqui-Krattene og Skovene. 

 Paa Sandstrand findes Cakile maritima, Atriplex halimus (aim.), Salsola 

 kali, Eryngium maritimum. De klitdannende Græsser er Psamma arenaria 

 v. australis, Triticum junceum og Imperata cylindrica. Af eenaarige, 

 sandbindende Arter nævnes bl. a. Echium sericeum og Medicago maritima 

 og af sandbindende Buske Pistacia lentiscus o. a. — Steppevegetationer 

 indtager en stor Plads paa Øen. Fra Græssteppen danner den urterige 

 Klippesteppe „la Garigue" og Dværgbusksteppen Overgange til Maqui- 

 krattene. Forf. skelner mellem tre Hovedformer af disse efter de karak- 

 teriserende Buske : Cistus- Arter, Pistacia lentiscus og Juniperus phoenicea. 

 — Medens Skovene i den tidlige Oldtid indtog langt større Dele af Øen, 

 dækker de nu c. 19°/o af Arealet. De vigtigste Skovtræer er den ende- 

 miske Quercus alnifolia, Cupressus sempervirens, Pinus halepensis og 

 nigra samt Gederen i den endemiske Form, Cedrus libanotica subsp. brevifolia. 

 Egeskovene er ofte rene, men andre Træer findes dog almindeligt ind- 

 blandede. Forf. mener, at Egeskovene har bredt sig paa Fyrreskovens 

 Bekostning, og dette skulde særlig skyldes den nævnte Egs store Evne 

 til vegetativ Formering (Stubskud). I Skovbunden findes Buske (Cistus) og 

 xerophile Urter. Medens Cypres-Skovene er af underordnet Betydning, udgør 

 Fyrreskovene, særlig af P. halepensis, c. 9 /io af Øens Tømmerskove. Fyrre- 

 skoven er ofte temmelig aaben, og ikke sjældent findes i den spredte 

 Løvtræer [Quercus); ogsaa her er Bundkrat, og een- og fleraarige Urter 

 er almindelige. — Paa et snævert begrænset Omraade i den sydlige Bjerg- 

 kæde findes nogle tusinde Gedre, der enkelte Steder danner sluttede Be- 

 stande, men ellers vokser i Egeskov. Følgende Arter er bl. a. aim. i 

 Cyperns Skove : Pteridium aquilinum, Juniperus foetidissima, Limodorum 

 abortivum, Quercus coccifera, Clematis cirrhosa, Rubus ulmifolius, Cra- 

 taegus azarolus, Arbutus Andrachne, Salvia triloba. — I det interessante 

 Kapitel om Sprednings-Maader nævnes bl. a. Eksempler paa langvejs Trans- 

 sport af Frø i Fugles Indvolde. — Cyperns Flora, der er mindre be- 

 slægtet med Afrikas Flora end med Europas og Asiens, har en selvstændig 

 Karakter derved, at en stor Mængde Arter, der er almindelige i Nabo- 

 landene, forgæves søges paa Øen, medens denne til Gengæld har 69 ende- 

 miske Arter foruden flere endemiske Underarter og Varieteter. 



Knud Jessen. 

 6* 



